Справа № 480/4237/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бондар С.О.

25 квітня 2019 р. Справа № 480/4237/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов'язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

15.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким фактично просить зобов'язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (подалі - ГУ ПФУ в Сумській області, пенсійний орган) провести обрахунок розміру його пенсії за вислугу років, що призначена на умовах Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (подалі - Закон № 2262-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), виходячи з розміру 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а не з 50 процентів, посилаючись на положення п. «а» ч. 1 ст. 13 цього Закону та на факт його звільнення з 15.11.2010 року у запас Збройних Сил за п.п. «б» п. 64 (через хворобу) Положення по проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов пенсійний орган зазначає про безпідставність вимог ОСОБА_1, оскільки положеннями п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-XII визначено, що пенсії за вислугу років призначаються у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення особам, звільненим у відставку, зокрема, за станом здоров'я. В свою чергу позивач наказом УМВДУ в Сумській області від 15.11.2010 року № 265 о/с звільнений у запас, а не у відставку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

Судове рішення вмотивовано тим, що критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення) є підстава звільнення військовослужбовця. Оскільки позивач звільнений з 15.11.2010 року у запас Збройних Сил за п.п. «б» п. 64 (через хворобу) Положення по проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, підстави для застосування положень п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-XII відсутні.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить його скасувати, акцентуючи увагу на ту обставину, що його звільнили зі служби через хворобу, та посилається на правовий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 26.06.2018 року (справа № 461/6561/17).

Аргументи, наведені ГУ ПФУ в Сумській області у відзиві на апеляційну скаргу, фактично аналогічні доводам відповідача, зазначеним у відзиві на адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 наказом УМВСУ в Сумській області від 15.11.2010 року № 265 о/с звільнений у запас Збройних Сил за п. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 10).

Позивач з 16.11.2010 року перебуває на обліку пенсійного органу, як отримувач пенсії за вислугу років, призначену на умовах Закону № 2262-ХІІ.

Звернення позивача про здійснення обчислення розміру його пенсії відповідно до положень п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ з урахуванням факту звільнення його зі служби через хворобу, у жовтні 2018 року відповідачем відхилено (а.с. 15).

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу у запас, а не у відставку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 року у справі № 461/6561/17 зробила висновок про те, що «оскільки відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ підставою для призначення відповідачем позивачу пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу), а не зміст висновку військово-лікарської комісії, оскільки свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 відповідає вимогам Порядку № 85».

Колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування означеного правового висновку у справі, що розглядається, оскільки звільнення позивача ОСОБА_1 відбувалось за п.п. «а» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а не за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію».

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні рішення судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка