Справа № 340/25/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 340/25/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року, (суддя суду першої інстанції Черниш О.А.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

03 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати неправомірною відмову відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області щодо зняття арешту з майна, належного на праві власності ОСОБА_3, накладеного постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 13.12.2011 року у виконавчому провадженні №23555996;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області зняти арешт з майна, належного на праві власності ОСОБА_3, у вказаному виконавчому провадженні.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 При оформленні нею спадщини на майно померлого з'ясувалося, що на все майно ОСОБА_3 накладено арешт за постановою державного виконавця від 13.12.2011 року у виконавчому провадженні №23555996. З метою зняття арешту з майна представник позивачки 14.12.2018 року звернувся з відповідною заявою до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, але листом від 20.12.2018 року йому було відмовлено у знятті арешту з майна.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року адміністративний позов задоволено:

визнано протиправною бездіяльність підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області щодо незняття арешту з майна боржника, накладеного на підставі постанови державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 13.12.2011 року та зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 13.12.2011 року за №11960484;

зобов'язано відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області вчинити дії щодо зняття арешту з рухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 13.12.2011 року та зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 13.12.2011 року за №11960484.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вжити передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням. Відтак, наявність арешту на все майно боржника - ОСОБА_3 на підставі постанови про арешт майна боржника 13.12.2011 року вказує на те, що державним виконавцем вживались заходи спрямовані на примусове виконання виконавчого провадження №23555996. При розгляді справи суд першої інстанції дійшов висновку, що орган державної виконавчої служби допустив протиправну бездіяльність, при цьому судом не вказано коли саме мала місце ця бездіяльність. Також, відповідач зазначає, що заява представника позивача про зняття арешту з майна обґрунтована тим, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження відносно ОСОБА_3, у 2012 році, боржник, батько позивача помер в 2016 році. ОСОБА_2 від нотаріуса дізналась, що на все майно накладено арешт. Розглянувши вказану заяву у 2018 році органом ДВС заявнику було надано обґрунтовану відповідь про відсутність підстав для зняття арешту з майна з гідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Також, відповідач зазначає, що судом не було належним чином перевірено факт існування будь-яких інших відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_3, не з'ясовано чи відбулась заміна сторони виконавчого провадження після смерті останнього по будь-яким іншим виконавчим провадженням. Також, при винесенні судового рішення, на думку відповідача не враховано права сторони виконавчого провадження - стягувача.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано фактично доводами адміністративного позову. Позивач також наголошує, що матеріали закінченого виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 - знищені, останній помер 03.09.2016 року, при цьому, відповідачем не надано жодного доказу правомірності існування арешту на майно після смерті боржника, крім того з 2012 року відносно ОСОБА_3 не було відкрито жодних виконавчих проваджень. Також, у відзиві позивач просить суд апеляційної інстанції стягнути на її користь за рахунок відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., яка обумовлена перебуванням справи на стадії апеляційного оскарження та витратами, які позивач зазнала у зв'язку з цим.

Від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свого цивільного права, а саме права власності на майно. Третя особа також зазначає, що підставою для завершення виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 було повернення виконавчого документу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначена стаття в редакції станом на час вчинення відповідної виконавчої дії не передбачала можливості зняття арешту з майна при поверненні виконавчого документу.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву та пояснення на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_3, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк на підставі статей 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, що підтверджується довідкою №10/01-16 від 07.03.2017 року, виданою приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Воєводою-Брегей М.П. (а.с. 11)

Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у Реєстрі 13.12.2011 року зареєстровано обтяження на все невизначене майно, власником якого є ОСОБА_3, на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 13.12.2011 року, винесеної підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області. (а.с. 45 - 46)

14.12.2018 року позивачем до відділу примусового виконання рішення УДВС була подана заява про зняття арешту з майна ОСОБА_3.

Листом від 20.12.2018 року відділом примусового виконання рішення УДВС було надано відповідь про відмову в знятті арешту на майно.

Вважаючи відмову в занятті арешту за майна протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено існування відкритого виконавчого провадження в рамках якого може існувати арешт, накладений на майно померлого батька позивача. У зв'язку з тим, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно ОСОБА_3, завершене та матеріали провадження знищені, відтак наразі відсутні підстави для існування арешту майна.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать, що арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_3, накладено постановою державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Кіровоградській області б/н від 13.12.2011 року у виконавчому провадженні №23555996, відкритому за виконавчим листом №2-620, виданим 14.12.2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Індекс-Банк" коштів у сумі 1258771,47 грн. Дане виконавче провадження завершено у 2012 року, а 29.02.2016 року знищено у зв'язку з закінченням терміну зберігання, про що складено акт. (а.с. 39 - 41)

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано доказів існування на момент розгляду спору у суді виконавчих проваджень, у межах яких ОСОБА_3 виступає боржником, або будь-яких інших проваджень з привомусового виконання виконавчих документів по яким ОСОБА_3 замінено на його правонаступників.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження відносно ОСОБА_3, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 № 1404 "Про виконавче провадження".

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів того, що виконавче провадження завершено з підстав, що не передбачаються зняття арешту з майна боржника.

Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Згідно з пунктом 9.10 цього Порядку завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Наведене свідчить, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.

Між тим, закінчення строку зберігання матеріалів цього виконавчого провадження не може слугувати підставою для відмови у відновленні порушених прав позивача, як спадкоємця власника майна, який прийняв спадщину, та якому таке майно належить з моменту прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 59 вищевказаного закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною 5 статті ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявність відкритого виконавчого провадження та не підтверджено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_3, а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачу зареєструвати у визначеному законом порядку право власності на відповідне майно. В свою чергу, не виконання відповідачем свого обов'язку щодо необхідності зняття арешту з майна ОСОБА_3 при завершенні виконавчого провадження є протиправним, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Доводи відповідача з приводу порушення позивачем строків звернення до суду з адміністративним позовом суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на те, що строк звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі, у позивача, яка не є стороною виконавчого провадження виник з моменту звернення до відповідача із відповідною заявою про зняття арешту з майна.

Також, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи третьої особи з приводу непідсудності даної справи адміністративному суду, та зазначає, що предметом оскарження у даній справі є саме бездіяльність органу державної влади, а також арешт майна, що вказує на публічно - правовий характер спору. В свою чергу, позивачем прийнято спадщину після батька, відповідно до Закону майно, що входить у спадщину належить позивачу з моменту відкриття спадщини, цивільні права позивача не є невизнаними чи оспореними, відтак подання даного позову не направлене на захист суто майнових прав приватно-правового характеру.

Щодо вимог позивача про стягнення на її користь за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв'язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об'єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Згідно договору про надання правничої допомоги від 21.11.2018 року та додаткової угоди від 03.04.2019 року, єдиним видом професійної правничої допомоги зазначено: представляти інтереси Клієнта в судах та адміністративних судах, у зв'язку з чим, адвокату надано право підписувати позовні заяви, заяви та скарги, клопотання, відзви, пояснення, заперечення, змінювати позов, оскаржувати судові рішення, подавати виконавчі документи до стягнення.

Як видно з розрахунку до договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом В.Ю. Усатенко на користь позивача надано такі послуги: опрацювання адвокатом матеріалів апеляційної скарги, складання відзиву, направлення відзиву учасникам справи, внаслідок чого адвокатом витрачено 3 години. (а.с. 119)

Суд апеляційної інстанції зазначає, що опрацювання матеріалів апеляційної скарги не може бути визнано окремими від складання відзиву видом правничої допомоги, оскільки вказані дії невід'ємно пов'язані одна від одної, їх виконання є неможливим та недоцільним окремо. В свою чергу, направлення відзиву учасникам справи суд апеляційної інстанції не вважає видом правничої допомоги, оскільки надіслання примірника відзиву учасникам справи поштовим зв'язком не передбачає наявності у виконавця відповідної освіти чи професійного стажу та вмінь.

Сам по собі відзив на апеляційну скаргу, фактично містить доводи адміністративного позову, тому заявлена позивачем до відшкодування за рахунок відповідача сума витрат на правничу допомогу не може бути визнана судом співмірною із суттю, об'ємом та видом виконаних послуг. Відтак, вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року в адміністративній справі № 340/25/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова в повному обсязі виготовлена 26.04.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай