Справа № 826/16723/17
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22 квітня 2019 року № 826/16723/17

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Донця В.А., секретар судового засідання Сом П.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" Караченцева Артема Юрійовича, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

за участю позивача - ОСОБА_1

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про:

- визнання протиправної бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" Караченцева А.Ю., що полягає у нездійсненні виплати ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 195.607,84 грн. за весь час затримки виплати належних при звільненні сум за період з 30.09.2015 по 25.05.2016;

- зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі виконавчої дирекції затвердити кошторис (зміни до кошторису) витрат ПАТ "Омега Банк", пов'язаних зі здійсненням ліквідації ПАТ "Омега Банк", передбачивши в ньому витрати в сумі 195.607,84 грн. на виплату середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки виплати належних при звільненні сум за період з 30.09.2015 по 25.05.2016;

- зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" Караченцева А.Ю. виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у сумі 195.607,84 грн. за весь час затримки виплати належних при звільненні сум за період з 30.09.2015 по 25.05.2016 у межах кошторису витрат ПАТ "Омега Банк", пов'язаних зі здійсненням ліквідації ПАТ "Омега Банк", затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 22.01.2018 відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи по суті в судовому засіданні. У судому розгляді справи оголошувались перерви в зв'язку з поновленням Уповноваженій особі Фонду ухвалою від 22.03.2018 строку для подання відзиву, за клопотанням представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для подання додаткових пояснень та для подання представником позивача клопотання про поновлення строку звернення до суду. В судовому засіданні, 24.05.2018, з урахуванням клопотань позивача, її представника та представника Фонду, судом ухвалено продовжити судовий розгляд справи в письмовому провадженні на підставі наявних доказів.

Під час розгляду справи в письмовому провадженні, з урахуванням судової практики (постанови Верховного Суду від 30.01.2018 справа №607/19121/15-ц, від 25.01.2018 справа №711/2644/16-ц, від 14.02.2018 справа 694/215/16-ц), ухвалою суду від 06.12.2018 витребувано в Уповноваженої особи Фонду кошториси ПАТ "Омега Банк", затверджені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на оплату витрат, пов'язаних зі здійсненням ліквідації, що проводяться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку за період з 30.09.2015 по 25.09.2016, докази, які б містили інформацію про види виплат, їх складові, суми коштів та дати виплати, що перераховані Уповноваженою особою Фонду на користь ОСОБА_1 внаслідок звільненням на підставі наказу від 30.09.2015 №79-к. У зв'язку з наданням Уповноваженою особою Фонду письмових доказів, судом призначено судове засідання для їх дослідження.

У судовому засіданні, 22.04.2019, відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звільнена з посади заступника головного бухгалтера ПАТ "Омега банк" у зв'язку з ліквідацією банку, однак Уповноважена особа Фонду у день звільнення не здійснила виплати позивачу належних їй коштів. На думку позивача, Уповноважена особа Фонду відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) повинна виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум по день фактичного розрахунку.

Під час судового розгляду справи позивач та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. Під час судового розгляду представник пояснила, що Фондом не порушено прав позивача через відсутність трудових відносин, тому Фонд не може бути відповідачем у даному спорі. На думку представника, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним та повинен застосовуватись у разі виведення банку з ринку, відповідно задоволення вимог кредиторів відбувається згідно з процедурою, визначеною цим Законом. На підтвердження такої позиції представником наведено постанову Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2001цс15. Також представник наголосила, що середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не є заробітною платою в розумінні Закону України "Про оплату праці", тому, з урахуванням вимог Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не підлягає стягненню.

У відповіді на відзив позивач зауважила, що оскільки відповідачами визнається сплата заробітної плати з затримкою, тому відповідно до пукну 2 частини першої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку сплачується позачергово.

Представником Фонду подано заперечення на відповідь на відзив, у якому представник зазначає про неможливість виплати середнього заробітку за час затримки, в тому числі позачергово, оскільки ці кошти не є заробітною платою, а є видом відповідальності роботодавця, що підтверджується судовою практикою .

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" Караченцев А.Ю. участь повноваженого представника в судових засіданнях не забезпечив, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, надав суду відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити в задоволенні позову.

У відзиві Уповноважена особа Фонду зазначає про: пріоритетність Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з запровадженням процедур тимчасової адміністрації та ліквідації; необґрунтованість доводів позивача щодо протиправної бездіяльності в зв'язку з виплатою належних сум за затримкою, позаяк на момент здійснення виплати позивачу заробітної плати жодних інших виплат не здійснювалось; станом на 30.09.2015 на рахунках ПАТ "Омега Банк" були відсутні кошти, що унеможливило виплату заробітної плати, лише після реалізації майна в процедурі виведення банку з ринку позачергово виплачено заробітну плату, в тому числі позивачу.

Представником позивача, відповідно до протокольної ухвали суду, надані додаткові пояснення, в яких представник зазначив: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці; згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 для звернення працівника до суду з вимогою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним; позивач звернулась до Деснянського районного суду міста Києва в межах тримісячного строку з позовною заявою від 17.08.2016, в якій просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 191.852,85 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні сум; причини пропуску звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва є поважними, оскільки позивач зверталась до суду, однак провадження в справі було закрито; середній заробіток за час затримки виплати всіх сум при звільненні підлягає виплаті на підставі частини другої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; стягненню підлягає середній заробіток у сумі 191.852,85 грн., оскільки розмір середньомісячної заробітної плати позивача 25.201,01 грн. є значно менший за розмір несвоєчасно сплачених сум, відповідно не може застосовуватись принцип пропорційності.

У додаткових поясненнях представник Фонду підтримала раніше наведені аргументи щодо безпідставності заявлених позивачем вимог до Фонду, наголосила на особливостях процедури виведення банку з ринку, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неналежності середнього заробітку за час затримки виплати належних сум до заробітної плати, а також наполягала на пропущенні позивачем тримісячного строку звернення до суду.

Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, дослідивши письмові докази, судом встановлено.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №152 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №52 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Омега Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 06.07.2015 №437 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 06.07.2015 №127 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Омега Банк" та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Омега Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду Караченцева А.Ю.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" від 30.09.2015 №79-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника головного бухгалтера з 30.09.2015 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією ПАТ "Омега Банк". Даним наказом вирішено виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки.

Уповноваженою особою Фонду видано довідку від 18.04.2016 №431, за якою середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 - 25201,01 грн.

Згідно з виписками з особового рахунку ОСОБА_1 в ПАТ "Укрсоцбанк", позивачу нараховано: за 15.04.2016 - 10.383,71 грн.; за 20.05.2016 - 7.440,79 грн.; за 24.05.2016 - 19.795,43 грн.; за 25.05.2016 - 42.736,50 грн. Сторонами визнана обставина, що 25.05.2016 з позивачем здійснено повний розрахунок.

До позову додано лист ОСОБА_1 від 03.06.2016, адресований Уповноваженій особі Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" з проханням виплатити середній заробіток за період з 01.10.2015 по 25.05.2016, оскільки остаточний розрахунок здійснено 25.05.2016.

Уповноважена особа Фонду листом від 07.06.2016 №575 повідомила ОСОБА_1 про відсутність коштів для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач також зверталась до Уповноваженої особи Фонду із заявою від 17.01.2017, в якій вказала на необхідності виплати їй середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з ПАТ "Омега Банк" відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України.

Листом від 23.01.2017 №23 Уповноважена особа Фонду повідомила ОСОБА_1 про те, що відшкодування середнього заробітку за час затримки не належить до заробітної плати та таке відшкодування не передбачено кошторисом витрат ПАТ "Омега Банк", затвердженого Фондом.

Як убачається з матеріалів судової справи, позивач зверталась до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою (зареєстрована судом 17.08.2016) про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2017 у справі №754/10367/16-ц провадження в цивільній справі закрито, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга).

Сторонами визнано відсутність спору щодо розмірів належних до виплати позивачу сум. Наведене також підтверджується письмовими доказами, зокрема банківськими виписками про виплату позивачу заробітної плати, листами Уповноваженої особи Фонду від 07.06.2016 №575, від 23.01.2017 №23, в яких не заперечується виплата належних сум у зв'язку зі звільненням із затримкою.

Як уже зазначалось, на підставі постанов Правління Національного банку України від 02.03.2015 №152, від 06.07.2015 №437 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №52, яким запроваджено тимчасову адміністрації в ПАТ "Омега Банк", рішенням від 06.07.2015 №127 розпочату процедуру ліквідації. Позивач звільнена наказом від 30.09.2015 №79-к, остаточний розрахунок проведено 25.05.2016. Згідно з довідкою від 18.04.2016 №431 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становила 25201,01 грн.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку, повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульовані Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Суд погоджується з доводами представників відповідача, що вказаний Закон є спеціальним, тому з урахуванням того, що станом на час нарахування позивачу виплат згідно з наказом від 30.09.2015 №79-к, здійснення остаточного розрахунку 25.05.2016 та станом на час судового розгляду справи, в ПАТ "Омега Банк" з 02.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію, з 06.07.2015 - ліквідацію, до спірних відносин підлягають застосуванню положення вказаного Закону.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема: з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (абзац перший частини першої); на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку (частина друга); під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку) (пункти 1-2 частини п'ятої).

Водночас, частиною шостою статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлені виключення щодо нездійснення задоволення вимог кредиторів банку, зокрема, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої статті 36, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати.

Отже, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлені виключення з правила щодо нездійснення задоволення вимог кредиторів банку та примусове стягнення майна (коштів) з банку, в якому розпочато процедуру виведення банку з ринку, одним з яких є зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати.

Уповноваженою особою Фонду надано кошториси ПАТ "Омега Банк", відповідно до яких передбачено фонд заробітної плати: з 06.07.2015 по 30.09.2015 - 72738,33 грн.; з 01.10.2015 по 31.12.2015 - 517019,30 грн.; з 01.01.2016 по 41.03.2016 517019,30 грн.; з 01.04.2016 по 30.06.2016 - 763,70 грн.

Згідно з меморіальними ордерами, доданими Уповноваженою особою Фонду, на рахунок позивача зараховувались суми заробітної плати: 21.08.2015 - 90928 грн; 17.12.2015 - 1061,65 грн.; 15.04.2016 - 10.383,71 грн.; 20.05.2016 - 7.440,79 грн.; за 24.05.2016 - 19.795,43 грн.; за 25.05.2016 - 42.736,50 грн.

Статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Як уже зазначалось судом, у спорах, пов'язаних з виконанням банком (в якому запроваджена тимчасова адміністрація, розпочата процедура ліквідації) зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є пріоритетним щодо інших нормативних актів України у цих правовідносинах.

Відтак, запровадження тимчасової адміністрації у банку, початок процедури його ліквідації зумовлює необхідність дотримання, встановленої процедури задоволення вимог кредиторів, у тому числі стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті належних працівнику сум при звільненні. Відтак, наведене правове регулювання унеможливлює стягнення з банку коштів в інший спосіб, ніж визначено Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Виключення з цього правила встановлені частиною п'ятою статті 36 вказаного Закону (наприклад, постанови Верховного Суду від 19.12.2018 справа №127/16580/17, від 19.12.2018 справа №127/16580/17).

З огляду на зазначене правове регулювання спірних відносин, судову практику, встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Уповноваженої особи Фонду на корись позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі статті 117 КЗпП України.

Доходячи такого висновку, судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 30.01.2019 справа №910/4518/16, за якою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Отже, виключення, встановлене пунктом 3 частини шостої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", щодо непоширення на обмеження відносно неможливості здійснення під час тимчасової адміністрації задоволення вимог кредиторів банку та примусове стягнення коштів, на зобов'язання щодо виплати заробітної плати, не поширюється на спірні відносини, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою в розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці".

Суд вважає помилковими твердження позивача та її представника, що до спірних відносин має бути застосовано пункт 2 частини першої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за яким кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів щодо грошових вимог з заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку в другу чергу. В матеріалах справи відсутні докази щодо акцептування Уповноваженою особою Фонду вимог позивача. Крім того, вимоги позивача виникли після запровадження процедури виведення банку з ринку, 02.03.2015, водночас позивача звільнено наказом від 30.09.2015 №79-к.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 195.607,84 грн. за весь час затримки виплати належних при звільненні сум за період з 30.09.2015 по 25.05.2016 та зобов'язання Уповноваженої особи Фонду середній заробіток в сумі 195.607,84 грн. за весь час затримки виплати належних при звільненні сум. Відповідно необґрунтованою є вимога про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі виконавчої дирекції затвердити кошторис (зміни до кошторису) витрат ПАТ "Омега Банк", пов'язаних зі здійсненням ліквідації ПАТ "Омега Банк", передбачивши в ньому витрати в сумі 195.607,84 грн. на виплату середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки виплати належних при звільненні сум.

Щодо строків звернення до суду, то суд констатує, що позивачем попущено тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум. Про порушене право позивач могла дізнатись після сплати, 25.05.2016, останньої частини невиплаченої заробітної плати. Представник позивача пояснив, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.08.2016 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який зареєстровано 17.08.2016. Ухвалою цього ж суду від 07.08.2017 провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства України. До Окружного адміністративного суду міста Києва з подібними вимогами позивач звернулась 15.12.2017. Представник позивача пояснив, що звернення до суду іншої юрисдикції та необхідність отримання правової допомоги є поважними причинами пропущення строку звернення до суду.

На думку суду, пропущений тримісячний строк підлягає поновленню відповідно частини третьої статті 123 КАС України, за якою якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд враховує, що звернення до Деснянського районного суду міста Києва на підставі ЦПК України є поважною причиною пропущення строку, позаяк судом було відкрито провадження у справі і спір розглядався по суті. При цьому позивач звернулась до цього суду в межах тримісячного строку. Щодо звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з пропущенням тримісячного строку після постановлення ухвали про закриття провадження у справі в цивільній справі, то суд враховує, що в ухвалі Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2017 не роз'яснено позивачу, до якого суду вона мала право звернутись, позивач зверталась за правовою допомогою до адвоката, спір, за вирішенням якого позивач звернулась до суду є вагомим, оскільки йдеться про стягнення значних коштів.

Щодо юрисдикції справи, то суд зазначає, що даний спір є трудовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Відповідна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 29.08.2018 справа №127/10129/17, від 05.06.2018 справа №274/3529/16-ц. Подібний підхід до юрисдикції спорів, в яких відповідачем є Фондом гарантування вкладів фізичних осіб чи Уповноважена особа Фонду висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.04.2018 справа №820/11591/15, в якій зазначено, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами.

Разом з тим, як уже зазначалось судом, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2017 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. Зі змісту ухвали вбачається, що суд дійшов висновку про належність цього спору до юрисдикції адміністративних судів. Вказана ухвала набрала законної сили, сторонами не оскаржувалась, відповідно є обов'язковою для Окружного адміністративного суду міста Києва в частині визначення юрисдикції спору. Судом неодноразово роз'яснювалось позивачу та адвокату про наявність судової практики щодо юрисдикції даного спору, однак позивач та її представник наполягали на розгляді справи по суті саме за правилами адміністративного судочинства, оскільки суд, який розглядав справу за правилами цивільного судочинства, закрив провадження у справі з мотивів належності спору до юрисдикції адміністративних судів. .

З огляду на те, що позивач зверталась до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за правилами цивільного, однак ухвалою районного суду закрито провадження в справі з підстав належності спору до юрисдикції адміністративних судів, вказана ухвала набрала законної сили, суд дійшов висновку про обов'язок здійснити розгляд справи по суті на підставі КАС України. При цьому, на думку суду, те, що в цивільній справі відповідачем було визначено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а в розглядуваній справі - Уповноважена особа Фонду, не впливає на вказаний висновок, оскільки вимоги до Фонду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлялись саме як до особи, що здійснює процедуру виведення банку з ринку. В ухвалі Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2017 суд дійшов висновку що Фонд у цих правовідносинах наділений владними управлінськими функціями.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 справа №461/519/17, в якій Велика Палата, не відступаючи від правових висновків щодо належності спору про зобов'язання уповноваженої особи Фонду надати Фонду на затвердження додаткову інформацію про вкладника стосовно включення його до загального реєстру вкладників до юрисдикції адміністративних судів, дійшла висновку за можливе розглянути справу в частині зазначених позовних вимог за правилами цивільного судочинства з метою забезпечення позивачу права на судовий захист та справедливий судовий розгляд.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідачі не надали доказів понесення судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 02 травня 2019 року.

Суддя В.А. Донець