Справа № 160/8819/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2019 року Справа № 160/8819/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.
представників позивача представника відповідача Саркісова А.В., Шепеля О.В. Москалець Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпартс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Позивач стверджує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, не відповідає існуючим фактам та діючому податковому законодавству.
Однак позивач зазначає про те, що господарські відносини між ТОВ «Інтерпартс» з ТОВ «Маркторг» відбувались на підставі укладених договорів про надання послуг.
Факт реальності господарської операції ТОВ „Інтерпартс" з ТОВ «Маркторг» підтверджується господарськими, бухгалтерськими та податковими документами, ТТН, що надавались перевіряючим.
TOB „Інтерпартс" не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.
У акті перевірки не наведено жодних доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент.
Доказів наявності судових рішень про визнання недійсними угод, укладених між ТОВ «Інтерпартс" з ТОВ «Маркторг», ініційованого податковим органом у порядку, передбаченому частиною 3 статті 228 ЦК України, або щодо фіктивної діяльності останнього, визнаної такою у порядку, передбаченому статтею 55-1 ГК України, у акті перевірки також не зазначено.
Висновки Акту перевірки не можуть ґрунтуватись на припущеннях, які не підтверджені конкретними документальними доказами.
Ухвалою суду від 27 листопада 2019 р. відкрито спрощене провадження у справі з викликом учасників справи та призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 13 грудня 2018 року.
03 січня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
У відзиві представник відповідача зазначив, що документальною перевіркою ТОВ «Інтерпартс» встановлено наявність господарських взаємовідносин з ТОВ «Маркторг» (код 40806112) за період з 01.10.2016 по 30.11.2016.
стан платника податків - 0 (основний платник);
вид діяльності _46.43-оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення;
декларація з податку на прибуток підприємства - за 2017 рік надана, дохід від будь-якої діяльності визначений за правилами бухгалтерського обліку склав 1 288 тис. грн., податок на прибуток 1 тис. грн.;
податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 2016 рок не подавався, відповідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 1 квартал 2017 року кількість працюючих за трудовими договорами -2 чол., за цивільно-правовими договорами - 6 чол. (працюють з січня, березня 2017);
основні фонди 2016 року - 391 тис. грн.;
в 2016 році не імпортувало запчастини до автомобілів.
В бухгалтерському обліку підприємства за період жовтень, листопад 2016 року придбаний товар відображено методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках бухгалтерського обліку 28 „Товари" і 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за дебетом та кредитом відповідно в сумі 800 413,73 грн., Дт6441 «Податковий кредит» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму ПДВ 160082,75 грн.
Розрахунки проведені в безготівковій формі в сумі 960 496,48 грн.
Станом на 31.10.16 по рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками» кредиторська заборгованість - 507 592,17 грн.
Станом на 30.11.16 по рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками» кредиторська заборгованість - 820 338,6 грн.
Суми ПДВ по придбанню зазначених товарів від ТОВ «Маркторг» ТОВ «Інтерпартс» віднесено до складу податкового кредиту за жовтень, листопад 2016 року відповідно.
Податковий кредит ТОВ «Маркторг» за жовтень, листопад 2016 року сформовано за рахунок 139 контрагентів - постачальників. За 2016 року в ЄРПН були зареєстровані податкові накладні із зазначеним в якості покупця ТОВ «Маркторг» з наступною номенклатурою: продукти харчування; сноуборди, будівельні суміші, абсорбент газоконденсатний, комп'ютерні комплектуючі, автопослуги, автошини, бактеріальні закваски, батарейки, бензин, бензол кам'яновугільний, газ скраплений, дизельне паливо, клей монтажний гіпсовий, куртки жіночі, ламіновані ДСП, лижи, матраци, металлопластикові вироби, мобільні телефони mobile, пінополіуретан, плити гіпсокартонні, смартфони, сольвент кам'яновугільний марки Б, тосол. черевики, шоломи, шорти, штани.
Відповідно до проведеного аналізу Єдиного реєстру податкових накладних, митних декларацій встановлено, що ТОВ «Маркторг» за 2016 рік не придбавало автозапчастини, які були в подальшому реалізовано в жовтні, листопаді 2016 року підприємству ТОВ «Інтерпартс». Відсутнє придбання товарів, робіт (послуг), притаманних господарській діяльності ТОВ «Маркторг». Також відсутнє придбання товарів (послуг) необхідних для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії, комунальних послуг, послуг по оренді землі, складських приміщень, транспортних засобів, навантажувально-розвантажувальних робіт, що є ознакою штучного характеру оформленого договору, мета укладання якого - формування документообігу по нереальній господарській операції.
За результатами аналізу ЄРПН за 2016 рік ТОВ «Маркторг» по ланцюгу взаємопов'язаних господарських операцій з руху товарів (робіт, послуг) встановлена відсутність джерел їх законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва товарів (робіт, послуг).
Наявні факти реалізації ТМЦ , що не придбавались, що є ознакою штучного характеру оформленого договору, мета укладання якого - формування документообігу по нереальній господарській операції.
ТОВ «Інтерпартс» діяло без належної обачності й обережності у виборі вищезначеного контрагенту в якості постачальників ТМЦ, оскільки виходячи з наданих для проведення перевірки документів та податкової інформації йому мало бути відомо про порушення, які допускали контрагенти, та фактичну неможливість виконання ними прийнятих на себе зобов'язань. Тобто, вибір ТОВ «Інтерпартс» саме цих контрагентів не обумовлений жодними чинниками, окрім створення формальних підстав для набуття податкових преференцій у вигляді зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.
Також представником позивача зазначено, що позиція відповідача суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2018 р. № К/9901/3681/18 (№ 826/6986/14), в якій зазначено правову позицію щодо встановлення факту фіктивної діяльності виключно на підставі вироку суду.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, адміністративний позов просили задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову, підтримавши доводи викладені у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
За результатами розгляду заперечень до Акту перевірки, ГУ ДФС у Дніпропетровській області повідомило позивача, що висновки акту перевірки залишені без змін.
Вирішуючи правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.
Правовідносини позивача з ТОВ «Маркторг» у період, що перевірявся, здійснювалися в рамках Договору №06-10/16.
ТОВ «Маркторг» (постачальник) та ТОВ «Інтерпартс» (покупець) уклали договір, згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар.
Доставка продукції здійснюється партіями. На кожну партію продукції постачальник надає покупцю рахунок та накладну на продукцію.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.
На виконання вказаного договору складені такі документи: рахунки-фактури № 2689 від 20.10.2016р., № 2695 від 21.10.2016р,. № 2696 від 24.10.2016р., № 2780 від 24.10.2016р., № 2697 від 25.10.2016р., № 2781 від 25.10.2016р., № 2698 від 26.10.2016 р., № 2782 від 26.10.2016р. №, 2783 від 27.10.2016р., № 2784 від 28.10.2016р., № 2797 від 28.10.2016р., № 2798 від 28.10.2016р., № 2799 від 28.10.2016р., № 2815 від 28.10.2016р., № 2785 від 31.10.2016р., № 2816 від 31.10.2016р., № 2817 від 31.10.2016р., № 2819 від 31.10.2016р., № 2822 від 31.10.2016р., № 2824 від 31.10.2016р., № 2825 від 31.10.2016р., № 2876 від 10.11.2016р., № 2911 від 11.11.2016р., № 2964 від 14.11.2016р., № 2915 від 14.11.2016р., та ін.;
Специфікації: № 1 від 12.10.2016 р., № 2 від 20.10.2016р., № 3 від 21.10.2016р., № 4 від 24.10.2016р., специфікації № 5 від 25.10.2016р., № 6 від 26.10.2016р., № 7 від 24.10.2016р., № 8 від 25.10.2016р., № 9 від 26.10.2016р., № 10 від 27.10.2016р., № 11 від 28.10.2016р., № 13 від 28.10.2016р., № 14 від 28.10.2016 р.
Також на підтвердження виконання умов договору позивачем надані товаро-транспортні накладні, а саме: № 2825 від 31.10.2016р., № 2876 від 10.11.2016р., № 2911 від 11.11.2016р., № 2964 від 14.11,2016р., № 2915 від 14.11.2016р., № 2921 від 15.11.2016р., № 2963 від 15.11.2016р., № 2916 від 15.11.2016р., № 2922 від 16.11.2016р., № 2962 від 16.11.2016р., № 2917 від 16.11.2016р., № 2918 від 17.11.2016р., № 2961 від 17.11.2016р., № 2923 від 17.11.2016р., № 2960 від 18.11.2016р., № 2924 від 18.11.2016р., № 2919 від 18.11.2016р., № 2920 від 21.11.2016р., № 2959 від 21.11.2016р., № 2958 від 22.11.2016р., № 2965 від 23.11.2016р.
Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Отже, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом.
У відповідності до ч.2 ст.228 ЦК України нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок.
Згідно ч.1 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами права, не є такими, що порушують публічний порядок.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтується на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вищевказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Суд не може прийняти твердження відповідача про необачність у виборі контрагента, оскільки у акті перевірки не наведено жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємством було одержання ТОВ ТОВ „Інтерпартс" податкової вигоди.
Суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 р. № К/9901/6704/18 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.
Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання товарно - матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.
Крім того, доказів наявності судових рішень про визнання недійсними угод, укладених між ТОВ «Інтерпартс" з ТОВ «Маркторг», ініційованого податковим органом у порядку, передбаченому частиною 3 статті 228 ЦК України, або щодо фіктивної діяльності останнього, визнаної такою у порядку, передбаченому статтею 55-1 ГК України, відповідачем також не наведено.
Так, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару та його оплати, а також наявність мети отримання товару, пов'язаної із подальшим використанням отриманих товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
З аналізу п. 198.6 ст. 198 ПК України вбачається, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг. не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктами 201.1. 201.4. 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної: б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість. - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); г) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що операції між позивачем та його контрагентом TOB „Маркторг" мали реальний характер, підтвердженням чого є надані письмові докази.
У зв'язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 3 001,56 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпартс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 3 001,56 грн. (три тисячі одна гривня п'ятдесят шість копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 лютого 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 18 лютого 2019 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник