Справа № 640/4028/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 травня 2019 року № 640/4028/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 02.01.2019 року №07/01), представника третьої особи ОСОБА_2 (ордер від 24.04.2019 року серії КВ №279076), розглянувши у відкритому судовоиу засіданні адміністративну справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області
до третя особаГоловного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3
про визнання протиправною та скасування постанови №57086725,
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі також - позивач, боржник, ГУ ПФУ в Київській області) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі також - відповідач, ГТУЮ в м. Києві), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 (далі також - третя особа, стягувач, ОСОБА_3.), в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 21.02.2019 року у виконавчому провадженні №57086725.

Адміністративний позов обґрунтовано безпідставністю винесеної постанови відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 21.02.2019 року у виконавчому провадженні №57086725 (далі також - оскаржувана постанова) з підстави невиконання рішення суду Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2018 року, оскільки позивачем означене судове рішення виконано, про що повідомлено безпосередньо державного виконавця листами від 13.09.2018 року №7998/07-01, від 14.12.2018 року №42324/06-01, від 27.12.2018 року №12026/07-01, від 17.01.2019 року №557/07-01.

Відповідно до частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні 08.04.2019 року.

Витребувано у Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином завірені копії виконавчого провадження №57086725.

У судове засідання 08.04.2019 року сторони не прибули. Заяв, клопотань не подано.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на те, що відповідачем у встановлений судом строк відзиву та матеріалів виконавчого провадження не подано, що унеможливлює об'єктивний розгляд справи у встановлені статтею 287 КАС України строки, судом відкладено судове засідання на 19.04.2019 року.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, проте через канцелярію суду 12.04.2019 року на виконання ухвали суду від 28.03.2019 року надано копії виконавчого провадження №57086725 та пояснення, оформлені у виді супровідного листа.

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 19.04.2019 року, справи призначені до розгляду 19.04.2019 року знято з розгляду у зв'язку з перебуванням головуючого судді Маруліної Л.О. на лікарняному.

В свою чергу, судом повідомлено учасників справи про дату, час та місце проведення наступного судового засідання, яке призначено на 24.04.2019 року, в порядку, встановленому статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 18.04.2019 року представником ОСОБА_3 подано заяву про вступ у справу ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є стягувачем у виконавчому провадженні №57086725, у зв'язку з чим, рішення за результатами розгляду справи вплине на його права та інтереси.

Разом із заявою про вступ у якості третьої особи представником ОСОБА_3 подано пояснення на позовну заяву.

У судове засідання 24.04.2019 року прибули представники позивача та ОСОБА_3. Належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено. Заяв, клопотань суду не подано.

Судом заяву про вступ у справу ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача розглянуто та задоволено, проти чого представник позивача не заперечував.

Представником третьої особи повідомлено, що проти позову заперечує з підстав, заявлених у запереченнях на розрахунок пенсії, які містяться у матеріалах виконавчого провадження, копії яких долучено до матеріалів справи №640/4028/19, з огляду на що, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи, що судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, судом оголошено перерву та призначено наступне судове засідання на 06.05.2019 року.

У судове засідання 06.05.2019 року прибули представники позивача та третьої особи. Належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено. Заяв, клопотань суду не подано.

Відповідно до частини першої статті 271 КАС України у судовому засіданні 06.05.2019 року судом проголошено повне судове рішення.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2018 року у справі №826/4424/18 позов задоволено. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_3 пенсії з 01.01.2016 року, як пенсіонеру органів внутрішніх справ на підставі довідки про грошове забезпечення від 23.05.2017 року №П-316 - протиправною. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, на підставі довідки про грошове забезпечення від 23.05.2017 року №П-316 (далі також - рішення суду).

Вказане рішення набрало законної сили 25.05.2018 року, оскільки не оскаржувалося в апеляційному порядку.

18.07.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №826/4424/18 ОСОБА_3 (далі також - стягувач), відповідно до якого, ГУ ПФУ в Київській області є боржником.

На підставі заяви ОСОБА_3 про примусове виконання судового рішення від 27.08.2018 року вх. №13042, заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Магдою Світланою Григорівною (далі також - державний виконавець) постановою від 28.08.2018 року відкрито виконавче провадження №57086725 з примусового виконання виконавчого листа від 18.07.2018 року №826/4424/18.

Листом ГУ ПФУ в Київській області від 13.09.2018 року №7998/07-01 державного виконавця повідомлено, що на виконання рішення суду боржником 11.07.2018 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 в порядку, визначеному судовим рішенням. Крім іншого, позивачем повідомлено відповідача про те, що під час проведення перерахунку пенсії стягувачу з врахуванням грошового забезпечення, вказаному у довідці від 23.05.2017 року №П-316, встановлено, що у довідці від 20.03.2018 року невірно визначено оклад за військове звання («підполковник поліції» замість «майор поліції»). В результаті проведеного перерахунку та приведення пенсійної справи ОСОБА_3 у відповідність, виникла переплата пенсії. Ліквідаційною комісією Міністерства внутрішніх справ України у Київській області надано уточнюючу довідку, з огляду на що, ГУ ПФУ в Київській області буде проведено відрахування з пенсії стягувача надміру виплаченої пенсії. Враховуючи вищевикладене, боржником зазначено про повне виконання рішення суду.

Також, позивачем долучено витяг з Автоматизованої системи розрахунку пенсій за пенсійною справою № пенсіонера ОСОБА_3, із змісту якого встановлено, що з січня 2016 року по грудень 2017 року підлягало виплаті по 2059, 48 грн., фактично виплачено 2 287, 47 грн., сума доплати -227, 99 грн.; з січня 2018 року по вересень 2018 року підлягало виплаті по 4 282,96 грн., фактично виплачено 4 510,95 грн., сума доплати -227, 99 грн.

Не погоджуючись із таким розрахунком пенсії, стягувачем державному виконавцю подано заперечення на розрахунок від 17.10.2018 року вх.№15793, в яких зазначено, що боржником не виконано рішення у частині судового рішення про перерахунок пенсії у період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Стягувач вважає, що за рішенням суду з 01.01.2016 року стягувач має отримувати пенсію у розмірі 4 282, 96 грн., в той час, як боржником сплачено лише 2 287, 47 грн., та вираховано з стягувача переплату на свою користь у розмірі 227, 99 грн.

На думку ОСОБА_3, недоплата пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року становить 1995, 49 грн. за кожен місяць (24 місяці).

Враховуючи викладене, стягувач просить державного виконавця здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року на підставі довідки про грошове забезпечення від 23.05.2017 року №П-316 відповідно до рішення суду.

Вимогою державного виконавця від 13.11.2018 року №57086725/2 негайно витребувано пенсійну справу ОСОБА_3 з ГУ ПФУ в Київській області та зобов'язано боржника провести перевірку відповідності (правильності) проведених нарахувань та правильності нарахування заборгованості чинному законодавству України та рішенню суду, про результати якої повідомити відділ примусового виконання рішень ГТУЮ у м. Києві.

На вимогу державного виконавця ГУ ПФУ в Київській області листом від 19.12.2018 року вх. № 19302 повідомлено наступне.

За результатами проведеної перевірки пенсійної справи ОСОБА_3 встановлено, що ГУ ПФУ у Київській області перераховано розмір пенсії заявника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі також - Постанова № 103), та на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2018 року по справі №826/4426/18.

На виконання Постанови № 103 пенсію ОСОБА_3 обчислено у розмірі 56% суми грошового забезпечення 7 537,32 грн. (зазначено в довідці ліквідаційної комісії ГУ МВС в Київській області про розмір грошового забезпечення від 20.03.2018 року № А-), визначеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988. Розмір пенсії, обчислений на виконання постанови №103, з 01.01.2016 року склав 4 220,90 грн.

На виконання рішення суду обчислено пенсію у розмірі 56% суми грошового забезпечення 7648,14 грн., зазначеного у довідці ліквідаційної комісії ГУ МВС в Київській області про розмір грошового забезпечення від 23.05.2017 року № П-316.

Розмір пенсії, нарахований на виконання судового рішення, з 01.01.2016 року становить 4282,96 грн.

Перерахований розмір пенсії заявнику виплачується з жовтня поточного року.

Доплату пенсії на виконання рішення суду за період з 25.05.2018 року (дата набрання чинності судового рішення) по 30.09.2018 року забезпечено в грудні 2018 року.

Доплату перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2016 року по 24.05.2018 року буде забезпечено з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України №103 та від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Таким чином, рішення суду, на думку ГУ ПФУ в Київській області, виконано в повному обсязі.

У листі від 02.01.2019 року вх.№32 позивач просить державного виконавця вважати інформацію, зазначену у листі №7998/07-01 помилковою, оскільки ГУ ПФУ в Київській області усунуто допущені розбіжності при виконанні судового рішення.

Так, державному виконавцю повторно повідомлено, що розмір пенсії, нарахований на виконання судового рішення, з 01.01.2016 року становить 4282,96 грн. Доплату перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2016 року по 24.05.2018 року буде забезпечено з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України №103 та від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Враховуючи викладене, ГУ ПФУ в Київській області просить закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та звільнити боржника від сплати виконавчого збору.

Шляхом подання заяви від 28.12.2018 року вх.№19836, стягувачем долучено копію виписки по пенсійному картковому рахунку стягувача за період з 01.01.2016 року по 26.12.2018 року (про зарахування на рахунок стягувача пенсії), з якого вбачається, що з 05.02.2016 року до 06.11.2017 року ОСОБА_3 військову пенсію нараховувалося у розмірі 2 287,47 грн.

Листом ГУ ПФУ в Київській області від 21.01.2019 року вх.№1801 державному виконавцю повідомлено аналогічну інформацію щодо виконання рішення суду, викладену у листі від 02.01.2019 року вх.№32.

До матеріалів виконавчого провадження долучено копію витягу перерахунку пенсії з 01.08.2018 року, відповідно до якого, розмір пенсії становить 4 282,96 грн. та копію довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 20.03.2018 року №, видану стягувачу; копію витягу з Автоматизованої системи розрахунку пенсій за пенсійною справою № пенсіонера ОСОБА_3, із змісту якого встановлено, що з січня 2016 року по грудень 2017 року підлягало виплаті 2 349,59 грн., фактично виплачено 2 287,47 грн., сума доплати 62,06 грн.; з січня 2018 року по квітень 2018 року підлягало виплаті 4 282,96 грн., фактично виплачено 4 220,90 грн., сума доплати 62,06 грн.; з травня 2018 року по липень 2018 року підлягало виплаті 4 282,96 грн., фактично виплачено 4 220,90 грн. (водночас, на першій сторінці витягу зазначено: травень 2018 року - 4 234,91 грн., на другій сторінці витягу зазначено: за травень підлягало виплаті 4234,91 грн., фактично виплачено 4220, 90 грн.), сума доплати 62,06 грн. (травень 2018 року на першій сторінці витягу - 48,05 грн., на другій - 14, 01 грн.).

Не погоджуючись із зазначеним позивачем розрахунком пенсії, стягувачем державному виконавцю подано заперечення на повторний розрахунок від 12.02.2019 року вх.№1918.

Постановою державного виконавця від 21.02.2019 року за невиконання без поважних причин боржником рішення суду накладено на боржника - ГУ ПФУ в Київській області штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця від 21.02.2019 року про накладення штрафу протиправною з підстав, зазначених у постанові, позивач звернувся за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 3 частини другої, пункту 22 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно з пунктом 1 частини третьої, абзацом 1 частини четвертої статті 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Отже, слід дійти висновку, що постанову про накладення штрафу державним виконавцем може бути винесено лише після перевірки виконання такого рішення та у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується усіма учасниками справи, розмір пенсії третій особі - стягувачу у виконавчому листі, нарахований на виконання судового рішення, з 01.01.2016 року становить 4282,96 грн.

Водночас, як встановлено з матеріалів справи та копій матеріалів виконавчого провадження, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року позивачем - боржником у виконавчому провадженні, сплачено 2 287,47 грн., тобто, з різницею у сумі 1 995, 49 грн.

З аналізу листів позивача, адресованих державному виконавцю (від 13.09.2018 року №7998/07-01, від 19.12.2018 року вх. № 19302, від 02.01.2019 року вх.№32, від 21.01.2019 року вх.№1801) встановлено, що позивачем не заперечується факт невиплати третій особі за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року різниці нарахованої пенсії у сумі 1 995, 49 грн., та зазначається, що доплату перерахованого розміру пенсії буде забезпечено з урахуванням Постанов Кабінету Міністрів України №103 та від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Отже, слід дійти висновку, що рішення суду у повному обсязі в добровільному порядку та на вимогу державного виконавця не виконано, що позивачем не спростовано.

Згідно із статтею 33 Закону №1404 за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, законодавством передбачено можливість розстрочення, відстрочення або зміну способу і порядку виконання судового рішення у разі неможливості його виконання у встановлений судом/законодавством строк, з метою добросовісного та повного виконання виконавчого документу та рішення суду боржником.

З огляду на те, що позивач вважає, що рішення суду в частині перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року мало б бути виконано лише за умови врахування Постанови №103 під час здійснення перерахунку пенсії стягувачу, в той час, як рішенням суду від 25.04.2018 року, яке набрало законної сили, питання перерахунку та виплати пенсії третій особі вирішено, позивач, вважаючи на те, що неврахування Постанови №103 під час здійснення перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 року до 31.12.2017 року унеможливлює виконання рішення суду у цій частині, мав право звернутися до суду в порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 33 Закону №1404.

Водночас, зазначених заяв/клопотань до суду або державного виконавця ГУ ПФУ у Київській області не подавалося, в той час, як з матеріалів справи, а саме з листів ГУ ПФУ в Київській області від 13.09.2018 року №7998/07-01 (від 17.09.2018 року вх.№13939), від 27.12.2018 року №12026/07-01 (від 02.01.2019 року вх.№32), від 17.01.2019 року №557/07-01 (від 21.01.2019 року вх.№1801), встановлено, що позивач (боржник) просив відповідача закінчити виконавче провадження №57086725 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404, відповідно до якого, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Між тим, судом встановлено, що позивачем не виконано виконавчий лист від 18.07.2018 року №826/4424/18 в повному обсязі, що унеможливлює закінчення виконавчого провадження №57086725 на підставі, про яку просить боржник.

Проте, з аналізу матеріалів виконавчого провадження, а саме листів ГУ ПФУ в Київській області від 13.09.2018 року №7998/07-01 (від 17.09.2018 року вх.№13939), від 27.12.2018 року №12026/07-01 (від 02.01.2019 року вх.№32), від 17.01.2019 року №557/07-01 (від 21.01.2019 року вх.№1801), слід дійти висновку, що позивач вважає рішення суду виконаним в повному обсязі, в той час, як не заперечує, що перерахунок пенсії відповідно до рішення суду здійснено не в повному обсязі, та не просить державного виконавця вважати підставу не здійснення вказаного перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року поважною причиною невиконання рішення суду в частині.

Так, суд акцентує на тому, що позивач просив відповідача саме закінчити виконавче провадження, проте не визнати причини невиконання рішення суду в частині вказаного періоду поважними.

Суд звертає увагу, що на виконання положень статті 18 Закону №1404 державним виконавцем вчинено наступні заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом: у постанові від 28.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57086725 боржнику встановлено строк у 10 робочих днів для виконання рішення суду; розглянуто та взято до уваги листи позивача про здійснення перерахунку пенсії третій особі та заперечення останньої на перерахунок, здійснений ГУ ПФУ в Київській області, за результатам розгляду яких, державним виконавцем винесено вимогу від 13.11.2018 року №57086725/2, на підставі якої витребувано у боржника пенсійну справу стягувача та зобов'язано ГУ ПФУ в Київській області провести перевірку відповідності (правильності) проведених нарахувань заборгованості чинному законодавству та рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 року по справі №826/4424/18, зокрема, повідомлено про відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця, передбачену статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення та роз'яснено частину четверту статті 18 Закону №1404.

Крім іншого, як зазначено судом, постанова про накладення штрафу має бути вмотивованою та може бути винесеною лише після перевірки виконання такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем дотримано вимоги Закону №1404 в частині перевірки виконання боржником рішення суду.

Із змісту оскаржуваної постанови судом встановлено, що державним виконавцем винесено оскаржувану постанову вмотивовано, а саме, проаналізовано долучений позивачем до листа від 17.01.2019 року вх.№557/07-01 розрахунок пенсії третьої особи та встановлено факт не повної сплати суми перерахунку пенсії ОСОБА_3 у розмірі, якому підлягала виплаті за рішенням суду.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Отже, оцінюючи дії саме державного виконавця, вчинених в межах виконавчого провадження №57086725, та дії позивача, які, зокрема, передували винесенню оскаржуваної постанови, враховуючи те, що судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем невиконання останнім рішення суду в повному обсязі, прохання позивача закінчити виконавче провадження у справі, та не вжиття боржником вищезазначених альтернативних дій, передбачених законодавством в разі ускладнення виконання рішення, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 21.02.2019 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №57086725.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40);

Відповідач: Головного територіального управління юстиції у м. Києві (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32).

Третя особа: ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

Повне рішення складено 06 травня 2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна