Справа № 824/1268/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1268/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дембіцького П.Д.

за участю:

секретаря судового засідання: Остафійчук О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Грень І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, про застосування до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, адміністративного штрафу № СЕ 093129 від 15 листопада 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем винесено постанову № СЕ 093129 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн. за порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутність договорів із замовником транспортних послуг. Вважає, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки при перевірці він надав інспекторам наступні документи: своє посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію свого транспортного засобу, а також ліцензію на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі.

22.01.2019 року до суду надійшов відзив Державної служби України з безпеки на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області на позов, в якому зазначено, що Постанова № СЕ 093129 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн. до позивача прийнята правомірно, оскільки перевіркою встановлені порушення, а саме відсутній договір із замовником транспортних послуг. Крім того, відповідачем у судових засіданнях зазначено, що на день перевірки та прийняття оскаржуваного рішення, у позивача були відсутні та не надано до перевірки протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, ліцензія на перевезення, медична довідка та інші документи для перевезення на транспортний засіб MERSEDES-BENS державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, передбачені Законом.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою з'ясування обставин справи було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог та заперечень.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог частини 4 статті 9 КАС України неодноразово зобов'язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався, оголошувалась перерва.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 3 статті 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти позову, надав пояснення суду по суті спору та зазначивши, що на день перевірки та прийняття оскаржуваного рішення, у позивача були відсутні та не надано до перевірки протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, ліцензія на перевезення, медична довідка та інші документи для перевезення на транспортний засіб MERSEDES-BENS державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, як передбачено Законом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1, є власником транспортного засобу MERSEDES-BENS, державний номерний знак НОМЕР_2. (а. с. 9-10, 14, 58).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 перебуває на податковому обліку, як фізична особа підприємець в в ГУ ДФС у Чернівецькій області, Сторожинецьке управління, Глибоцька ДПІ. (а.с. 75).

07.09.2018 року відповідачем видано направлення на рейдову перевірку № 004241 з 10.09.2018 року по 16.09.2018 року. (а. с. 42).

15.09.2018 року посадовими особами відповідача проведено перевірку ФОП ОСОБА_1, який на транспортному засобі MERSEDES-BENS, державні номерні знаки НОМЕР_2 займається господарською діяльністю з перевезення пасажирів на таксі. За результатами перевірки складено акт №СУ 075177.

У ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог: ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 27 п. п. 3 Постанови КМУ № 1001 від 02.12.2015 року. Крім того, відповідачем встановлено, що на транспортний засіб MERSEDES-BENS державні номерні знаки НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу та інші. (а. с. 12, 34).

20.09.2018 відповідач повідомив ОСОБА_1, що розгляд його справи про порушення вимог закону України «Про автомобільний транспорт» відбудеться 10.10.2018 року. (а. с. 12 зворотній бік, 36).

14.11.2018 року Державною службою України з безпеки на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області винесено постанову про застосування адміністративного штрафу № 093129 СЕ, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 штраф у сумі 1700,00 грн. (а. с. 11, 35).

15.11.2018 року відповідач надіслав постанову про застосування адміністративного штрафу № 093129 СЕ на адресу позивача. (а. с. 11 зворотній бік, 37).

04.01.2019 року відповідач звернувся з заявою до Глибоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області про примусове виконання постанову про застосування адміністративного штрафу № 093129 СЕ, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн. (а. с. 38).

Будучи допитаним у судовому засіданні, як свідок ОСОБА_4 пояснив, що з 07.09.2018 року він спільно із ОСОБА_5 згідно із направленням на перевірку № 004241 здійснювалася рейдову перевірку на території м. Чернівці. 15.09.2018 року ними перевірено АТЗ MERSEDES-BENS, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 в салоні якого було виявлено 12 пасажирів з дозволених 8 пасажирів. До перевірки не було надано ліцензії, договору з замовником, акту технічного огляду транспортного засобу, медичної довідки та інші. З урахуванням виявленого порушення було складено відповідний акт.

Будучи допитаним у судовому засіданні, як свідок ОСОБА_5 пояснив, що він спільно із ОСОБА_4 з 07.09.2018 року здійснював рейдову перевірку в м. Чернівці. 15.09.2018 року ними було перевірено АТЗ MERSEDES-BENS, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 в салоні якого було виявлено 12 пасажирів з дозволених 8 пасажирів. До перевірки не було надано ліцензії, договору з замовником, ату технічного огляду транспортного засобу, медичної довідки та інші. З урахуванням виявленого порушення, було складено відповідний акт.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року № 222-VIII (далі - Закон року № 222-VIII).

Закон України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Статтею 3 Закону № 2344-III визначено, що цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно статті 5 Закону № 2344-III передбачено, що Основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту спрямовані на: забезпечення балансу інтересів держави, органів місцевого самоврядування, користувачів транспортних послуг та підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб - суб'єктів господарювання на автомобільному транспорті незалежно від форм власності; забезпечення якісного та безпечного функціонування автомобільного транспорту; розвиток та удосконалення нормативної бази діяльності автомобільного транспорту; визначення загальних засад стратегічного розвитку, системи управління, реформування та регулювання автомобільного транспорту; визначення пріоритетних напрямів розвитку та шляхів оптимізації діяльності автомобільного транспорту; захист прав споживачів під час їх транспортного обслуговування; захист національного ринку транспортних послуг та суб'єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність у сфері автомобільного транспорту; створення рівних умов для роботи всіх суб'єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність у сфері автомобільного транспорту, обмеження монополізму та розвиток конкуренції; забезпечення зайнятості населення, підготовки спеціалістів і робочих кадрів, охорони праці; раціональне використання енергетичних та матеріальних ресурсів; охорону довкілля від шкідливого впливу автомобільного транспорту, проведення науково-технічної роботи, досліджень та розвиток системи статистики.

Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Згідно ст. 9 Закону № 2344-III ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Завданням ліцензування на автомобільному транспорті є: сприяння становленню сучасного ринку послуг, розвитку автомобільного транспорту та стимулювання впровадження нових видів послуг; підвищення ефективності використання транспортних засобів; створення конкурентного середовища; захист прав споживачів та ринку послуг від небезпечних перевезень; забезпечення соціальних стандартів транспортного обслуговування; забезпечення використання сертифікованих і дозволених для використання транспортних засобів; забезпечення доступності послуг та підвищення якості транспортного обслуговування.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

Статтею 39 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для автомобільного самозайнятого перевізника: ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із

замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Судом встановлено, що станом на 15.09.2018 року на час проведення перевірки посадовими особами відповідача ФОП ОСОБА_1, позивач ОСОБА_1 до перевірки - не надав для огляду ліцензію, що дає право на зайняття внутрішніми перевезеннями пасажирів на таксі, а також не надав і інші документи, такі, як, акт технічного стану, сервісну книжку, медичну довідку.

Крім того, в судовому засіданні позивач не одноразово вказував на те, що ліцензія, та інші документи, такі, як, сервісна книжка, медична довідка, акт технічного стану, що дають право на зайняття внутрішніми перевезеннями пасажирів на таксі у нього були в наявності, однак, як доказ у розумінні ст.ст. 72-76 Кодексу адміністративного судочинства, на виконання вимог ухвали суду щодо надання доказів, не надав.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензії - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року № 222-VIII (далі - Закон № 222-VIII) цей Закон регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

Статтею 1 Закону № 222-VIII визначено, що видача ліцензії - внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про право провадження суб'єктом господарювання визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Здобувач ліцензії - суб'єкт господарювання, який подав до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії разом із підтвердними документами згідно з вимогами відповідних ліцензійних умов.

Ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб'єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

У відповідності пункту 24 ч. 1 ст. 7 Закону № 222-VIII ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Статтею 10 Закону № 222-VIII документи, подання яких до органу ліцензування передбачено цим Законом, можуть бути подані до органу ліцензування за вибором здобувача ліцензії:

1) нарочно відповідно до пункту 3 частини другої статті 6 та у порядку, встановленому статтею 9 Закону України "Про адміністративні послуги";

2) поштовим відправленням з описом вкладення;

3) в електронному вигляді за допомогою порталу електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - портал електронних сервісів).

У разі оформлення документів, що складаються здобувачем ліцензії відповідно до цілей цього Закону, на паперовому носії вони складаються за допомогою друкувальних засобів або оформлюються рукописним способом.

Подання документів в електронному вигляді до органу ліцензування здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Електронні документи, що подаються здобувачем ліцензії відповідно до цілей цього Закону, оформлюються згідно з вимогами законів у сфері електронних документів.

Документи, що складаються здобувачем ліцензії відповідно до цілей цього Закону, повинні бути викладені державною мовою та підписані здобувачем ліцензії або іншою уповноваженою на це особою.

Заява про отримання ліцензії та підтвердні документи приймаються за описом.

При надходженні до органу ліцензування заяви про отримання ліцензії разом з підтвердними документами на паперових носіях на двох екземплярах опису документів уповноваженою посадовою особою органу ліцензування робиться відмітка про дату прийняття документів і засвідчується своїм підписом із зазначенням прізвища, ініціалів, посади. Один екземпляр опису уповноваженою посадовою особою органу ліцензування видається здобувачу ліцензії (а у разі подання здобувачем ліцензії документів до органу ліцензування нарочно - видається йому нарочно одразу після заповнення), а другий екземпляр опису залишається в органі ліцензування.

Письмові заяви (повідомлення), подані у спосіб, передбачений частиною восьмою цієї статті, до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що подані своєчасно.

Згідно ст. 11 Закону № 222-VIII здобувач ліцензії подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії за визначеною ліцензійними умовами формою.

У заяві про отримання ліцензії повинна міститися інформація про:

1) здобувача ліцензії:

для юридичної особи - повне найменування, місцезнаходження, ідентифікаційний код;

для фізичної особи - підприємця - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), дані про місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичною особою, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний орган державної податкової служби і має відмітку у паспорті, - подається копія цієї відмітки) та згода на обробку персональних даних з метою забезпечення виконання вимог цього Закону;

2) вид господарської діяльності (повністю або частково), зазначений у статті 7 цього Закону, на провадження якого здобувач ліцензії має намір одержати ліцензію.

До заяви про отримання ліцензії додаються:

1) документи відповідно до ліцензійних вимог;

2) копія паспорта керівника здобувача ліцензії (або довіреної особи) із відміткою органу державної податкової служби про повідомлення про відмову через свої релігійні переконання від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (подається тільки фізичними особами - підприємцями, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби);

3) опис документів, що подаються для одержання ліцензії, у двох екземплярах.

Перелік підтвердних документів встановлюється ліцензійними умовами і є виключним.

Посадовим особам органів ліцензування забороняється вимагати від здобувача ліцензії (суб'єкта господарювання):

1) подання оригіналів документів (крім документів, що складаються безпосередньо здобувачем ліцензії);

2) зазначення здобувачами ліцензії у документах, що подаються для одержання ліцензії, інформації або подання документів, не передбачених законом;

3) документи, що підтверджують або спростовують інформацію про нього, які видаються іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування або їх посадовими особами (виписки, витяги, довідки, листи).

Документи, подання яких для одержання ліцензії передбачено цим Законом та прийняті органом ліцензування до розгляду для видачі ліцензії, поверненню здобувачеві ліцензії не підлягають.

З документів, поданих для одержання ліцензії на паперових носіях, органом ліцензування обов'язково виготовляється електронна копія шляхом сканування.

У разі подання електронних документів у випадках, передбачених цим Законом, усі документи, крім документів, що засвідчують повноваження уповноваженої особи, можуть засвідчуватися електронним цифровим підписом заявника відповідно до законодавства.

Електронний документ вважається одержаним органом ліцензування з часу надходження заявникові повідомлення в електронній формі про одержання такого електронного документа органом ліцензування. Орган ліцензування автоматично після отримання від заявника електронного документа надсилає йому електронний документ з підтвердженням факту одержання електронного документа.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1001 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. (далі - Ліцензійні умови).

Відповідно п. 1 Ліцензійних умов цими Ліцензійними умовами визначається вичерпний перелік документів, що додаються до заяви на отримання ліцензії на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (далі - ліцензія), а також встановлюються організаційні, кадрові та технологічні вимоги до матеріально-технічної бази ліцензіата і засобів провадження діяльності, обов'язкові для виконання під час провадження зазначеної діяльності.

Згідно п. 3 Ліцензійних умов дія цих Ліцензійних умов поширюється на суб'єктів господарювання юридичних та фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (далі - господарська діяльність).

Відповідно п. 6 Ліцензійних умов здобувач ліцензії подає у спосіб, передбачений частиною першою статті 10 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" (далі - Закон), до органу ліцензування заяву на отримання ліцензії за формою згідно з додатком 1.

Пунктом 7 Ліцензійних умов передбачено, що до заяви на отримання ліцензії, крім документів, передбачених статтею 11 Закону, додаються за підписом здобувача ліцензії або уповноваженої ним особи такі підтвердні документи:

1) відомості про наявність матеріально-технічної бази, яка забезпечує виконання технологічних операцій, або договорів із суб'єктами господарювання, що надають послуги з виконання таких операцій, за формою згідно з додатком 2 та завірені здобувачем ліцензії копії зазначених договорів;

2) відомості про власні, орендовані, надані ліцензіату в кредит або лізинг транспортні засоби за формою згідно з додатком 3 та завірені заявником копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та тимчасових реєстраційних талонів, якщо передбачено їх оформлення;

3) відомості про спеціальне обладнання транспортних засобів, які використовуються для перевезень пасажирів на таксі, за формою згідно з додатком 4 (для внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів на таксі);

4) відомості про кваліфікацію персоналу автомобільного перевізника, визначеного пунктами 12 - 15 цих Ліцензійних умов, за формою згідно з додатком 5.

Згідно п. 8 Ліцензійних умов заява та підтвердні документи, що до неї додаються, приймаються органом ліцензування за описом згідно з додатком 6.

У відповідності ч. 1 п. 16 Ліцензійних умов ліцензіат зобов'язаний, зокрема зберігати такі документи:

оригінали документів, копії яких подавались органу ліцензування відповідно до вимог Закону (копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та тимчасових реєстраційних талонів до них), а також оригінали документів (їх копії), які підтверджують достовірність даних, зазначених у поданих органу ліцензування документах, документи (копії) про внесення плати за видачу ліцензії - протягом строку дії ліцензії;

про прийняття на роботу згідно з вимогами пункту 9 цих Ліцензійних умов, а також про кваліфікаційний рівень персоналу, визначеного пунктами 10, 12 - 15 цих Ліцензійних умов, - протягом строку дії ліцензії;

про проходження водіями періодичних та щозмінних медичних оглядів з дотриманням вимог, передбачених пунктами 22 і 23 цих Ліцензійних умов, - протягом трьох років;

про проведення перевірки технічного стану та обов'язкового технічного контролю, технічних оглядів та ремонту транспортних засобів, акти виконаних робіт, платіжні документи, а в разі, коли на ліцензіата поширюються вимоги, визначені пунктом 23 цих Ліцензійних умов, - копії протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів - протягом трьох років;

про діяльність уповноваженого (консультанта) з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів із записами про проведення підконтрольних технологічних операцій - протягом трьох років;

щорічні звіти з питань діяльності підприємства з перевезення небезпечних вантажів - протягом п'яти років;

про проведені інструктажі та стажування водіїв - протягом трьох років;

про дотримання протягом останнього року режиму праці та відпочинку водіїв, а саме: щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку, або бланки підтвердження діяльності або картки та роздруківки цифрового тахографа.

Дослідженням письмових доказів, судом встановлено, що 12.03.2018 року позивач звернувся із заявою на отримання ліценції до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).(а. с. 111-120).

Згідно опису документів, що додаються до заяви видно, що позивачем - ОСОБА_1 додано: заява на отримання ліцензії, відомість про наявність матеріально-технічної бази, відомість про транспортні засоби, відомість про спеціальне обладнання, відомість про кваліфікацію персоналу, копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів. (а. с. 123).

Згідно п. 27 Ліцензійних умов до використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які:

1) зареєстровані відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (Офіційний вісник України, 1998 р., N 36, ст. 1327; 2009 р., N 101, ст. 3521);

2) є власністю ліцензіата та мають свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або надані ліцензіату в оренду, кредит, лізинг і мають свідоцтво про реєстрацію та тимчасовий реєстраційний талон, якщо передбачено їх оформлення;

3) пройшли обов'язковий технічний контроль та щодо яких складено протокол перевірки технічного стану транспортного засобу згідно з Порядком проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. N 137 (Офіційний вісник України, 2012 р., N 16, ст. 581), і технічний стан яких відповідає вимогам експлуатаційної безпечності;

4) внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як засоби провадження господарської діяльності ліцензіата, що відповідають цим Ліцензійним умовам.

Судом встановлено, що станом на 12.03.2018 року позивачем до заяви на отримання ліцензії не надано протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу MERSEDES-BENS державний номерний знак НОМЕР_2, як такий, який пройшов обов'язковий технічний контроль.

Доказів перевірки технічного стану транспортного засобу MERSEDES-BENS державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 12.03.2019 року, станом на 15.09.2018 року на день складання Акту № СЕ075177, станом на 14.11.2018 року, тобто на день прийняття оскаржуваного рішення, за весь період розгляду справи, позивачем суду, не надано.

З матеріалів наданих на вимогу суду Державною службою України з безпеки на транспорті видно, що у вказаних матеріалах відсутнє рішення та відсутня ліцензія на перевезення пасажирів, яка б видавалась ОСОБА_1на перевезення пасажирів.

З цього приводу суд зазначає, що Державною службою України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) не приймалося рішення про видачу ліцензії ОСОБА_1 на перевезення пасажирів, оскільки на неодноразову вимогу суду не надано рішення і Ліцензію згідно, якої ФОП ОСОБА_1, мав би право здійснювати перевезення пасажирів.

Крім того, із змісту письмових пояснень Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області видно, що РСЦ МВС в Чернівецькій області проведено перевірку облікових даних Єдиного державного реєстру МВС України та регіонального масиву баз даних, щодо проходження обов'язкового технічного контролю транспортним засобом марки MERSEDES-BENS SPRINTER 316 CDI, державні номерні знаки НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, вказаною перевіркою встановлено, що в період часу з 01.01.2018 року по 17.04.2019 року вказаний транспортний засіб не проходив обов'язковий технічний контролю, а 18.04.2019 року автомобіль марки MERSEDES-BENS SPRINTER 316 CDI, державні номерні знаки НОМЕР_2 здійснив проходження обов'язкового технічного контролю на станції випробувальної лабораторії ПП «Буковинський Центр Техогляду» дільниця № 1, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Енергетична, 22. (а. с. 138-139).

Також, судом встановлено, що позивачем тільки 18.04.2019 року отримано протокол №00876-00446-19 технічного стану транспортного засобу MERSEDES-BENS державні номерні знаки НОМЕР_2.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на 12.03.2018 року, тобто на день подання заяви на отримання ліцензії на перевезення пасажирів, станом на 15.09.2018 року на день складання Акту № СЕ075177, станом на 14.11.2018 року, тобто на день прийняття оскаржуваного рішення, позивачем не надано доказів, зокрема - протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу MERSEDES-BENS державний номерний знак НОМЕР_2, як такого, який пройшов обов'язковий технічний контроль.

Дослідженням медичної карти № 217 профілактичного наркологічного огляду позивача судом встановлено, що ОСОБА_1, вказаний огляд пройшов 01.03.2019 року.

Крім того, із супровідного листа № 232 від 16.04.2019 року Чернівецького обласного наркологічного диспансеру видно, що ОСОБА_1 в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер з письмовими заявами про видачу сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду за період з січня по вересень 2018 року, не звертався. (а. с. 128, 129, 130).

Таким чином суд приходить до висновку, що станом на 12.03.2018 року, тобто на день подання заяви на отримання ліцензії на перевезення пасажирів, станом на 15.09.2018 року на день складання Акту № СЕ075177, станом на 14.11.2018 року, тобто на день прийняття оскаржуваного рішення, позивачем не надано доказів, зокрема - Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду.

Відповідно до ч. 5-6 ст. 44 КАС України учасники справи зобов'язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Позивач під час розгляду справи неодноразово звертав увагу суду на те, що в нього були в наявності на день перевірки акт технічного стану, медичні довідки та ліценція про внутрішні перевезення пасажирів на таксі, однак на неодноразові ухвали суду про витребування доказів, ні на усні ухвали суду позивач так і не надав вказану вказані докази, а також ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі.

Водночас, судом із урахуванням дослідження письмових доказів встановлено, що позивач ФОП ОСОБА_1 на власному мікроавтобусі марки MERSEDES-BENS державний номерний знак НОМЕР_2 здійснював перевезення пасажирів без проходження технічного стану автомобіля тобто без протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу MERSEDES-BENS державний номерний знак НОМЕР_2, як такий, який пройшов обов'язковий технічний контроль, який є обов'язковим документом для видачі ліцензії, без ліцензії на перевезення пасажирів, медичної довідки, сервісної книжки, копії договору із замовником, що є порушенням вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, на думку суду позивач звертаючись до суду та надававши пояснення суду недотримався вимог статті 44 КАС України, що вказує на не повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

За таких обставин, суд вважає такі дії відповідача правомірними та такими, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, письмові докази, суд вважає, що в задоволені адміністративного позову слід відмовити.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, не надав належних доказів, які б вказували на протиправність дій позивача - невідповідність наданих бухгалтерських документів та правомірність прийнятого рішення про відмову в реєстрації спірної податкової накладної.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства, встановлені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.05.2019 року на протязі десяти робочих днів із врахуванням святкових та вихідних днів.

Суддя П.Д. Дембіцький