Справа № 807/62/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2934/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Іванчулинець Д.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 12 год. 53 хв. 18 січня 2019 року, повне судове рішення складено 28 січня 2019 року, у справі № 807/62/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

13.01.2016 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Державної архітектурно-будівельна інспекція України, просила: зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26) звернутися до суду першої інстанції - Рахівського районного суду Закарпатської області (місто Рахів, вулиця Карпатська, будинок 15, Закарпатська область поштовий індекс 90600 телефон (03122)222-44), із цивільним позовом про зобов'язання громадянки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1 провести перебудову самочинно збудованого нею на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1, автомобільного гаража у відповідності до вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», шляхом його перебудови (перенесення, переміщення) на відстань не менше 10 (десяти) метрів від найбільш виступної конструкції стіни житлової споруди - літньої кухні, як приналежності до головної речі: житлового будинку АДРЕСА_2, належних на праві приватної власності ОСОБА_3.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі настання умов, передбачених ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», має обов'язок звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. Звернення до суду з позовом в цьому випадку є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб'єктивних прав органу державного архітектурно-будівельного контролю. Суд першої інстанції зазначив, що у разі невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій. У разі відмови у задоволенні таких вимог, бездіяльність може бути оскаржено до суду. Суд першої інстанції дійшов висновку, що в разі невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає, що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що право на звернення до суду першої інстанції - Рахівського районного суду Закарпатської області з цивільним позовом, як того вимагає позивач, належить саме особі, цивільні права якої порушено самочинним будівництвом в порядку статті 376 Цивільного кодексу України. Скаржник вказує, що оскільки матеріали перевірок за 2008-2009 роки вилучені до знищення, повторні перевірки об'єкту будівництва, що є предметом спору, органом ДАБК не проводились, відповідно, приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису не видавались. За таких обставин, скаржник вважає, що відсутні правові підстави для пред'явлення позову, оскільки без вчинення всіх передбачених заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, такий є передчасним. Скаржник зазначає, що позивачем не наведено обґрунтування істотності порушення будівельних норм і правил, що також є передумовою проведення перебудови чи знесення об'єктів будівництва.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що відповідачем не зазначено причин та підстав відмови в зверненні із позовною заявою до суду першої інстанції із відповідним позовом та фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх прямих функціональних обов'язків, тоді як всі доводи щодо самочинності будівництва ОСОБА_4 наведені у позовній заяві та підтвердженні додаткам до такої. Вважає, що рішення суду першої інстанції є юридично законним та обґрунтованим, правильним з моральної точки зору, таким, що базується на правових нормах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

В судовому засіданні позивач щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, скаржник явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 18 листопада 2013 року державним нотаріусом ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_2, згідно з яким ОСОБА_3 успадкувала від спадкодавця - ОСОБА_6 (свого покійного батька) спадкове майно, а саме: житловий будинок за АДРЕСА_1 на праві приватної власності, а також здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт нерухомого майно, номер запису про право власності - 3425263, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім того, 18 листопада 2013 року ОСОБА_3 державним нотаріусом ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_2, згідно з яким ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку, розміром 0,0712 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1 на праві приватної власності, та здійснено державну реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майно, номер запису про право власності - 3423494, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На заяву ОСОБА_3 від 04 листопада 2013 року щодо незаконно збудованого гаражу на сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_3, громадянкою ОСОБА_7 листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 13.12.2013 повідомлено, що в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_7 самочинно збудовано у 2004 році гараж, у 2009 році ОСОБА_7 притягнено до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 97 КУпАП. Разом з тим, господарська споруда (гараж) громадянки ОСОБА_7 побудована на відстані 0,25 м від межі земельної ділянки, відстань між гаражем ОСОБА_7 та літньою кухнею ОСОБА_3 становить 0,98 м, у свою чергу відстань між літньою кухнею ОСОБА_3 до спільної межі земельних ділянок між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 становить 0,73 м. Враховуючи вищенаведене, для вирішення спору щодо знесення, перенесення будівель побудованих з порушенням ДБН 360-92** рекомендовано відповідно до частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України звернутись із позовом до суду.

26 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася у Рахівський районний відділ Управління ДСНС України в Закарпатській області з повідомленням про самочинне будівництво гаражу на сусідній земельній ділянці, за результатом розгляду якої Рахівським районним відділом Управління ДСНС України в Закарпатській області 25 грудня 2013 року скеровано лист за № 418.

Вказаним листом повідомлено, що провідним інспектором Рахівського РВ УДСНС України у Закарпатській області молодшим лейтенантом служби цивільного захисту ОСОБА_8 здійснено розгляд заяви з виїздом на місце. Під час розгляду вивчено інформацію, викладену у заяві та встановлено, що відстань між жилою надвірною кухнею ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 та автогаражем громадянки ОСОБА_4 становить 0,98 м. Однак згідно з т.7.5 п.7.50 Державних будівельних норм України «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**» (далі - ДБН України 360-92**) протипожежні розриви між житловими будинками та наземними автогаражами повинні складати не менше 10 метрів. Водночас зазначено, що інспектори райвідділу не уповноваженні перевіряти приватне житло та притягати до адміністративної відповідальності його власників, а також приймати участь у погодженні земельних питань. Вищезгадані питання вирішуються місцевими органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, до компетенції яких вони відносяться, та судом.

25 вересня 2015 року, ОСОБА_3 звернулася із заявою у Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в порядку статей 1, 5 Закону України «Про звернення громадян», просила звернутися в суд першої інстанції - Рахівський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до громадянки ОСОБА_4, щодо зобов'язання останньої провести перебудову самочинно збудованого нею на присадибній земельній ділянці автомобільного гаража у відповідності до ДБН 360-92**, шляхом його перебудови (перенесення) на відстань не менше 10 метрів від житлової споруди - літньої кухні як приналежності до головної речі: житлового будинку АДРЕСА_1, належних на праві приватної власності ОСОБА_3, а також у відповідності до частини 2 статті 35 Цивільного процесуального кодексу України залучити ОСОБА_3 до участі у розгляді справи у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

13 жовтня 2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України листом №40-702-19/9212 повідомлено ОСОБА_3, що документи про накладення штрафів за адміністративні правопорушення у сфері містобудування у Рахівському районі за 2008 - 2009 роки вилучені та знищені як такі, що не мають науково-історичної цінності і втратили практичне значення. Повідомлено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Додатково повідомлено, що заявник вправі особисто самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав з відповідним позовом.

Вважаючи, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України усувається від виконання своїх прямих функціональних обов'язків, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, біля якого, на думку позивача, самочинно зведено гараж з порушенням вимог Державних будівельних норм в частині протипожежних розривів.

Вважаючи, що її права та законні інтереси можуть бути захищені шляхом перебудови (перенесення) самочинного будівництва на відстань не менше 10 метрів від житлової споруди - літньої кухні, як приналежності до головної речі - житлового будинку, ОСОБА_3 звернулася за захистом до органу державної влади - Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Так, відповідно до частин 2-3 статті 17 ЦК України у випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року №294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Пунктом 3 вказаного Положення до основних завдань Держархбудінспекції віднесено, зокрема, здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно з пунктом 4 Положення Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, видає обов'язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності об'єктами нагляду; складає акти перевірок, протоколи про вчинення правопорушень, розглядає справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та справи про адміністративні правопорушення із прийняттям відповідних рішень, накладає штрафи відповідно до закону; здійснює контроль за виконанням виданих приписів у визначених законодавством випадках; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) статтею 41 якого встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Статтею 376 ЦК України, на яку покликається позивач, встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Таким чином, за змістом статті 376 ЦК України будівництво вважається самочинним не лише, якщо воно здійснюється без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, але й, зокрема, з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Розглядаючи зазначені позови, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Таким чином, пред'явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову про зобов'язання особи провести перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості повинні передувати такі дії: - виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; - винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; - встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

В свою чергу, відповідно до статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Отже, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинно збудованого об'єкта. Цей припис є обов'язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі частини 1 статті 38 вказаного Закону у зв'язку з його невиконанням.

З матеріалів справи встановлено, що 21.08.2009 Інспекцією ДАБК у Закарпатській області складено протокол №1143 про адміністративне правопорушення за статтею 97 КУпАП (самовільне будівництво будинків або споруд) згідно з яким ОСОБА_7 самочинно збудувала гараж та літню кухню.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву відповідно до Акта №2 від 27.01.2015 документи (акти, постанови, квитанції) про накладення штрафів за адміністративні правопорушення у сфері містобудування у Рахівському районі за 2008-2009 роки вилучені до знищення, як такі, що не мають науково-історичної цінності і втратили практичне значення, що свідчить про відсутність в органу державного архітектурно-будівельного контролю будь-якої інформації та підтверджуючих документів щодо незаконного будівництва ОСОБА_4

Копію Акта №2 від 27.01.2015 долучено скаржником до матеріалів справи разом із додатковими поясненнями до апеляційної скарги.

Інформація про винесення органом державного архітектурно-будівельного контролю припису про усунення ОСОБА_7 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил (здійснення перебудови спірного гаража), а також відмови ОСОБА_7 здійснити відповідну перебудову в матеріалах справи відсутня, судом першої та апеляційної інстанції не здобута.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що орган державного архітектурно-будівельного контролю діє як суб'єкт владних повноважень послідовно, в чітко визначеному порядку, зокрема, такий орган, будучи наділеним контролюючими функціями, вправі приймати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, зокрема про проведення перебудови (в разі коли будівництво завершено), здійснення заходів спрямованих на отримання чи внесення змін до відповідних дозволу та проекту, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи вчинення інших дій, які усунуть такі порушення, такий припис є обов'язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. І лише у випадку, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю звертається до суду щодо зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватись встановленої законом процедури та форми прийняття рішення або вчинення дії і обирати лише визначені законом засоби реагування (контролю).

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та не виконання такого ОСОБА_7, а також не підтвердження відмови ОСОБА_7 усунути відповідні порушення, суд апеляційної інстанції вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та звернення відповідача до суду в порядку статті 376 ЦК України чи статті 38 Закону № 3038-VI.

При прийнятті рішення судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

В свою чергу, позивач за наявності порушеного права не позбавлений права самостійного звернення до суду з цивільним позовом та вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при винесені рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосування норм матеріального права, що має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то відповідно до положень статті 139 КАС України, то такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі № 807/62/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельна інспекція України про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 07.05.2019