Справа № 1.380.2019.001073
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3984/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження (головуючий суддя: Москаль Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати такою, що не підлягає виконанню постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 53718322 від 26.06.2018 в сумі 144376,56 грн., а також поверзнути стягнутий на виконання цієї постанови виконавчий збір в сумі 36000 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у відкритті провадження відмовлено.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, таку незаконною, необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Представник позивача - ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов'язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Залізничний районний суд м. Львова 19.12.2016 прийняв заочне рішення у справі № 161/6131/16-ц, яким повністю задовольнив позов публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4, стягнув 1443765,59 грн. (55710,50 дол США, що в еквіваленті становить 1403955,13 грн боргу по кредитному договору та процентах, 18474,02 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту).

Згідно відмітки на цьому рішенні суду, таке набрало законної сили 13.03.2017 та на його примусове виконання видано 14.03.2017 виконавчий лист.

Державний виконавець Залізничного ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області 10.04.2017 прийняв постанову ВП № 53718322 про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець Залізничного ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області 26.06.2018 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову ВП № 53718322 про повернення виконавчого документа стягувачу (за заявою стягувача).

Крім цього, 26.06.2018 державний виконавець прийняв постанову ВП № 53718322 про стягнення виконавчого збору, на підставі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника (ОСОБА_4) виконавчий збір в розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, передано стягувачу за виконавчим документом, що становить 144376,56 грн. А тому, 30.07.2018 державний виконавець Залізничного ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області прийняв постанову ВП № 56874076 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цієї постанови.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_4, Залізничний районний суд міста Львова 14.01.2019 прийняв ухвалу № 161/6131/16-ц, якою поновив строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та скасував заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19.12.2016 у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Представник позивача 14.02.2019 звернувся до Залізничного ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області із заявою, в якій повідомив про скасування Залізничним районним судом міста Львова заочного рішення від 19.12.2016, у зв'язку з цим просив скасувати постанову ВП № 53718322 від 26.06.2018 про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого збору, завершити виконавчі провадження та повернути стягнуті на виконання цих постанов кошти.

Державний виконавець 22.02.2018 скерував адвокату позивача лист № 4865, повідомив про відсутність підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження або постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, повернення стягнутих коштів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 144376,56 грн винесена в межах виконавчого провадження, відкритого з метою примусового виконання заочного рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19.12.2016 про стягнення кредиторської заборгованості в сумі 1443765,59 грн. на підставі виданого цим судом виконавчого листа, то визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до юрисдикції суду, котрий видав такий виконавчий документ.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінський функцій.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч. 1 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 374 КАС України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач покликається на ту обставину, що заочне рішення, у цивільній справі № 161/6131/16-ц, Залізничного районного суду міста Львова від 19.12.2016 щодо стягнення з нього кредиторської заборгованості в сумі 1443765,59 грн. скасовано, а тому вважає, що до повноважень окружного адміністративного суду входить розгляд позову про визнання постанови ВП № 53718322 від 26.06.2018 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 144376,56 грн. (1443765,59 грн.*10%), такою, що не підлягає виконанню.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у Розділі IV Кодексу адміністративного судочинства України, визначено порядок вирішення процесуальних питань пов'язаних з виконанням судових рішень лише у адміністративних справах. У той час, як процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), визначено в розділі VІ Цивільного процесуального кодексу України «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки вирішення питання про визнання постанови державного виконавця такою, що не підлягає виконанню виникла в ході розгляду цивільної справи Залізничним районним судом міста Львова № 161/6131/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, то вирішення цього питання, в розумінні ст. 374 КАС України, не підлягає розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, а підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, у цьому випадку до юрисдикції адміністративного суду не віднесено вирішення питання про визнання таким, що не підлягає виконанню рішення інших органів (посадових осіб).

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання представника апелянта в судовому засіданні на те, що так як заочне рішення на підставі, якого був виданий виконавчий лист, скасовано, а тому позов про визнання постанови державного виконавця такою, що не підлягає виконанню, має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Оскільки, у позові позивач не просив визнати протиправною чи скасувати постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП № 53718322 від 26.06.2018, а ставив питання про визнання постанови державного виконавця такою, що не підлягає виконанню, з покликанням на ст. 374 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за правилами ст. 374 КАС України, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, може адміністративний суд, який видав виконавчий документ.

Отже, доводи апелянта викладені в апеляційні скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що за практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відкритті провадження необхідно відмовити, так як, цей позов щодо визнання постанови ВП № 53718322 від 26.06.2018 про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню не може бути розглянутий за правилами КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 1.380.2019.001073 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О.М. Гінда

Судді: О.Б. Заверуха

В.В. Ніколін

Повне судове рішення складено 26.04.2019.