Справа № 280/4463/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4463/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року (суддя Артоуз О.О., повний текс рішення складений 15.01.2019) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1, в якому позивач просить скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № 0-0811 від 30.05.2018 на суму 32282 грн. 37 коп. та № 0-0811 від 30.05.2018 в сумі 9231 грн. 36 коп. (за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки»).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 90,9 м. кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1; комплекс загальною площею 5044,12 м. кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1; комплекс загальною площею 1442,4 м. кв., розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 30.05.2018 винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 0-0811, згідно з яким позивачеві відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст .266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» за 2017 рік у розмірі 32282 грн. 37 коп.;

- № 0-0811, згідно з яким позивачеві відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст .266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» за 2017 рік у розмірі 9231 грн. 36 коп.

Розрахунок податкового зобов'язання здійснено на підставі рішення Костянтинівської сільської ради: житловий будинок площею 90,9 м. кв. - податкове зобов'язання 0 грн.; комплекс (нежитловий) площею 5044,12 м. кв. - податкове зобов'язання 32282,37 грн.; комплекс (нежитловий) площею 1442,4 м. кв. - податкове зобов'язання 9231,36 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що рішенням Костянтинівської сільської ради від 24.05.2006 № 24 затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 під розміщення та обслуговування комплексу будівель та споруд площею 3,4048 га за адресою: АДРЕСА_1. На підставі договору оренди земельної ділянки від 10.04.2007 Костянтинівська сільська рада (орендодавець) передає, а ОСОБА_1 (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Костянтинівської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування механізованого току. Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 передається разом із комплексом будівель та споруд, які на ній знаходяться.

Позивач зазначає, оскільки нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності складаються з будівель промисловості та споруд сільськогосподарського призначення, які не є об'єктом оподаткування, він звільняється від обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Суд першої інстанції вірно застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 в адміністративній справі № 822/2624/16 в частині визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу та вірно визначив, що належні позивачу комплекс будівель та споруд за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідають категоріям будівель промисловості, проте дійшов помилкового висновку, що на спірні правовідносини поширюються норми пп. 266.2.2 п. 2266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаній нормі, аналіз якої дає можливість дійти висновку, що законодавець пов'язав поняття «не є об'єктом оподаткування» з конкретним видом нерухомого майна - будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В постанові від 15.05.2018, ухваленій в адміністративній справі № 806/2461/17, Верховний Суд звернув увагу, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття промислового підприємства.

При визначенні таких критеріїв суд виходив з положень Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530, відповідно до якого економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у спірних правовідносинах норми пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не підлягають застосуванню, адже вказаною нормою не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та правомірними.

Суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосував норми матеріального права, що тягне за собою його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року в адміністративній справі № 280/4463/18 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 07 травня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 07 травня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова