Справа № 200/3630/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року справа №200/3630/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 200/3630/19-а (головуючий 1 інстанції Кошкош О.О., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов'янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської міської ради (далі-відповідач) в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність щодо вжиття заходів, а вжиті заходи недостатніми, з розгляду його заяви від 28.11.2018 року по звільненню і поверненню незаконно зайнятої земельної ділянки та відкриттю незаконно і самовільно перекритої частини вулиці, відновленню вільного проходу по частині вулиці з проходом між АДРЕСА_1 в Центральному районі м. Маріуполя, і усунення перешкод у вільному користуванні домоволодінням № АДРЕСА_1;

- зобов'язання провести дії по звільненню і поверненню незаконно зайнятої земельної ділянки та відкриттю перекритою парканами частини вулиці проходу з АДРЕСА_2 до дому АДРЕСА_1;

- зобов'язати відновити вільний прохід по частині вулиці з проходом між АДРЕСА_2, усунути перешкоди у вільному користуванні домоволодінням АДРЕСА_1.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження з підстав того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Позивач з вказаною ухвалою суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій послався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просив скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року, відкрити провадження у справі та направити для розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що стороною в даних правовідносинах може виступати тільки відповідач, а розгляд даних суперечок, проведення перевірок за наведеними в заяві фактами, складання актів, видання приписів, притягнення до адміністративної відповідальності, звернення до відповідних органів та організацій, та інші дії управлінського характеру не тільки належать до наданих відповідачу повноважень згідно чинного законодавства України, але є його прямим обов'язком. Також зазначив, що предметом спору є саме бездіяльність відповідача щодо вжиття заходів відповідного реагування на заяву від 28.11.2018 року, а ніяк не питання про самозахоплення земель громадського користування, які є комунальною власністю.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надано роз'яснення про те, що право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положеньглави 29 ЦК(стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимогстатті 15 ЦПКпідлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень) (п.26 Постанови).

Судами встановлено, що позов подано з приводу оскарження бездіяльності відповідача, якою, на думку позивача, порушено його право користування майном. Також, просить усунути перешкоди для вільного користування домоволодінням, яке є його власністю.

Статтею 23 ЦПК України передбачено, що усі справи, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Суд зазначає, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказаний висновок узгоджується з висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 282/291/16.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, що є підставою для залишення без змін оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 200/3630/19-а за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 200/3630/19-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 7 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова