Справа № 360/1673/19
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1673/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Марківське ОУПФУ), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Марківського ОУПФУ щодо невиплати позивачу пенсії з 01.01.2019;

- зобов'язати Марківське ОУПФУ відновити нарахування та виплату позивачу призначеної пенсії з 01.01.2019 з виплатою всієї виниклої заборгованості;

- зобов'язати Марківське ОУПФУ здійснити позивачу виплату пенсії за період з 01.01.2019 по день ухвалення рішення по справі відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Марківське ОУПФУ нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків виплати з 01.01.2019, відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Також просить зобов'язати Марківське ОУПФУ подати звіт про виконання судового рішення по цій справі протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом, а також негайно звернути до виконання в межах всієї суми стягнення пенсії за весь період заборгованості, тобто за період з 01.01.2019 по день проголошення рішення по справі після проголошення рішення по справі.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що о позивач є внутрішньо переміщеною особою та пенсіонером за віком.

З січня 2015 року позивач перебував на обліку в Бахмутському ОУПФУ Донецької області. Пенсія виплачувалася до липня 2016 року. З березня 2016 року виплати припинилися.

З листопада 2017 року перебуває на обліку в Марківському ОУПУ. З серпня 2018 року по грудень 2018 року була виплачена лише поточна пенсія. З січня 2019 року виплата пенсії припинилася.

Позивач вважає, що, відповідач, припиняючи виплату пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, оскільки не існувало підстав для невиплати йому пенсії (у розумінні статей 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003) та таким чином порушив його конституційні права, а тому звернувся з цим позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, подав відзив та уточнюючий відзив, в яких у задоволенні заявлених вимог просить відмовити повністю з таких підстав (арк. спр. 31-37, 63-69).

Позивач звернувся до управління з заявою про переведення пенсії з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 28.11.2017 поставлений на облік в управлінні як внутрішньо переміщена особа з липня 2018 року, отримує пенсію за віком за списком 1.

З липня 2018 перебуває на обліку та отримує пенсію за вікомі в Марківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області . В управлінні позивач зареєстрований за адресою: вул. Задорожньої о, буд.4, кв. 2 смт. Марківка, Марківського району Луганської області, поставлена на облік в якості внутрішньо переміщеної особи з липня 2018 року та отримує пенсію.

До управління позивачем надано копію довідки Управління соціального захисту населення Марківської РДА від 28.11.2017 за № . Позивач взятий на облік в УСЗН як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та регіонів проведення антитерористичної операції.

Позивач звернувся до управління із заявою про переведення пенсії з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 28.11.2017, поставлений на облік в управлінні як внутрішньо переміщена особа з липня 2018 року, отримує пенсію за віком.

З 01.08.2018 по 31.12.2018 позивачу щомісячно нараховувалась і виплачувалась пенсія в сумі 6295,99 грн. Дата останньої виплати пенсії 12.12.2018, нараховано і виплачено місячний розмір пенсії за грудень 2018 року в сумі 6295,69 грн.

Позивачу зупинена виплата пенсії у зв'язку з надходженням інформації від Управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації про скасування рішення комісії від 13.12.2018 № 83 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 в адміністративній справі №1240/2573/18 про зобов'язання виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з 01.07.2016 по 31.07.2018. Виплату заборгованості за період з 01.07.2016 по 31.07.2018 на загальну суму 121615,60 гри нараховано на додаткову квітневу відомість 2019 року та включено в заявку для виплати пенсії. На даний момент вищевказаний період нарахований на додаткову відомість боргів за рішенням суду № 8.1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого зазначеною постановою, пункт 16 і 18 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України». На даний час Постанова Кабінету Міністрів України з даного питання не прийнята.

Відповідач вважає, що згідно статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до суду, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону. Фактично вимоги позивача з цього приводу заявлені передчасно, а тому не підлягають задоволенню.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 07.05.2019. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 768,40 гривень за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 1-3).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення від 14.11.2006 серія НОМЕР_3 (а.с. 15).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.11.2017 № , виданої управлінням соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області, фактичним місцем проживання/перебування позивача є - 92400, АДРЕСА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

За інформацією управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 24.04.2019 № 1127 ОСОБА_1 знятий з обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 18.12.2018 (а.с. 26, 27).

Згідно наданих відповідачем документів судом встановлено таке.

28.11.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії та запиту пенсійної справи з УПФУ в м. Бахмуті (а.с. 45)

Згідно супровідного листа Марківське ОУПФУ Луганської області 02.02.2018 отримало пенсійну справу з Бахмутського ОУПФУ Донецької області стосовно одержувача пенсії ОСОБА_1 (а.с. 41). Також з вказаного пенсійного органу до відповідача була передана електронна пенсійна справа одержувача пенсії ОСОБА_1 (а.с. 42).

На підставі витягу з протоколу від 21.12.2017 № 53 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішено відновити виплату пенсії позивачу (а.с. 48).

Розпорядженням від 12.07.2018 № 7281 позивача прийнято на облік до Марківського ОУПФУ з 01.07.2016 (а.с. 44).

В інформації Марківського ОУПФУ від 03.05.2019 № 2730 зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про переведення пенсії з Бахмутського ОУПФУ Донецької області 28.11.2017, поставлений на облік в управлінні як внутрішньо переміщена особа з липня 2018 року, отримує пенсію за віком за списком 1. З 01.08.2018 по 31.12.2018 позивачу щомісячно нараховувалась і виплачувалась пенсія в сумі 6295,99 грн. Дата останньої виплати пенсії 12.12.2018, нараховано і виплачено місячний розмір пенсії за грудень 2018 року в сумі 0295,69 грн. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 в адміністративній справі №1240/2573/18 про зобов'язання виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з 01.07.2016 по 31.07.2018. Виплату заборгованості за період з 01.07.2016 по 31.07.2018 на загальну суму 121615,60 гри нараховано на додаткову квітневу відомість 2019 року та включено в заявку для виплати пенсії. На даний момент вищевказаний період нарахований на додаткову відомість боргів за рішенням суду № 8.1 (а.с. 38).

Будь-яке рішення Марківського ОУПФУ про припинення виплати позивачу пенсії за віком відповідачем не надано.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 цього Закону).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абзац частини першої статті 12 цього Закону).

Згідно статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Стаття 4 Закону №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані у статті 49 Закону №1058.

Частиною першою статті 49 Закону №1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений у частині першій статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перелік підстав для припинення виплати пенсії підлягає розширеному тлумаченню лише у випадках, передбачених виключно законом.

Скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо не визначені законами як підстави для припинення виплати пенсії.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06.10.2015 у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 53026124).

Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд зазначає, що положення загального Закону №1058 підлягають застосуванню з врахуванням спеціального законодавства, яке регулює здійснення соціальних виплат щодо осіб, які мешкали на території, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Як наслідок, суд аналізує спірні правовідносини з урахуванням положень як Закону №1058, так і Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Закону № 1706-VII та інших законів.

Відповідач у запереченнях пояснив, що пенсійні виплати позивачу були заблоковані з урахуванням положень Закону № 1706-VII та постанов КМУ з питань регулювання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Однак при цьому конкретної підстави не зазначив, жодного рішення щодо припинення виплат пенсії позивачу відповідачем не приймалося.

Така позиція відповідача є хибною з огляду на те, що відповідно до положень спеціального Закону № 1706-VІІ, а саме: статті 12, питання щодо позбавлення особи статусу внутрішньо переміщеної внаслідок зміни фактичного місця проживання віднесені до повноважень не органу Пенсійного фонду України, а до повноважень структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи.

Як наслідок, відповідач не є тим органом, який відповідно до законодавства уповноважений надавати юридичну оцінку щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

В свою чергу, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення та не знятий з обліку як внутрішньо переміщена особа.

Судом не виявлені колізії між положеннями статті 7 Закону № 1706-VІІ та статті 49 Закону №1058, оскільки як стаття 7 Закону № 1706-VІІ, так й інші статті цього Закону не регламентують порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, що б суперечило положенням Закону №1058.

Відповідач посилався на ті обставини, що виплата пенсії позивачу призупинена у зв'язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (за даними УСЗН при Марківській РДА).

Однак при цьому відповідач не надав та не зазначив жодного доказу, який би свідчив про факт постійного проживання позивача за іншою адресою, аніж зазначеною у довідці внутрішньо переміщеної особи. Таких доказів також не виявлено і судом .

Натомість, судом встановлено, що відповідач в порушення частини першої статті 49 Закону №1058 зовсім не виносив рішення про припинення виплати пенсії позивачу, фактично припинивши її виплату.

Відповідач в запереченнях посилався на те, що позивач не позбавлений права на отримання пенсії на підконтрольній органам державної влади України території у разі відновлення виплати пенсії на підставі рішення комісії.

Однак судом встановлено, що стосовно позивача не приймалося рішення про припинення виплати пенсії, що підтверджено самим відповідачем. У зв'язку з чим така позиція відповідача є хибною та документально не підтвердженою.

Як встановлено судом, відповідач діяв всупереч вимогам Законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача як внутрішньо переміщеної особи, та зовсім не мав підстав для припинення виплати пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що припинення з 01.01.2019 виплат позивачу раніше призначеної пенсії за віком є протиправним, що вказує на наявність підстав зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу саме з 01.01.2019.

Що стосується періоду, з якого має бути відновлено виплату пенсії, судом з вищеописаних документів встановлено, що виплата пенсії позивачу припинена з 01.01.2019. Відповідно, з 01.01.2019 й підлягає відновленню порушене право позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що припинення з 01.01.2019 виплат позивачу раніше призначеної пенсії є протиправним, що вказує на наявність підстав зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу саме з 01.01.2019 з виплатою усієї заборгованості по пенсії.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати з 01.01.2019, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до суду, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону. Фактично вимоги позивача з цього приводу заявлені передчасно, а тому не підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб'єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Позивачем заявлені вимоги стосовно зобов'язання відповідача відновити нарахування та виплату призначеної пенсії за віком з 01.01.2019 з виплатою всієї виниклої заборгованості, а також стосовно зобов'язання Марківське ОУПФУ здійснити позивачу виплату пенсії за період з 01.01.2019 по день ухвалення рішення по справі відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказані вимоги є тотожними, оскільки зобов'язання відновити нарахування та виплату призначеної пенсії по інвалідності з 01.01.2019 з виплатою всієї виниклої заборгованості передбачає виплату пенсії за період з 01.01.2019 по день ухвалення рішення по справі відповідно до частини другої статті 46 Закону України № 1058.

Щодо вимоги про звернення рішення суду до негайного виконання в межах всієї суми стягнення пенсії за весь період заборгованості суд зазначає таке.

Згідно статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, враховуючи положення статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, з урахуванням встановленої в ході розгляду справи вини органу, що призначає та виплачує пенсії, у неотриманні позивачем пенсії за весь період заборгованості до негайного виконання підлягає тільки сума у межах суми стягнення за один місяць, а не уся сума заборгованості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 19.12.2018 про відкриття провадження у справі відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 704,80 гривень до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у даній справі позов задоволено, судовий збір у розмірі 704,80 грн. до Державного бюджету України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6295,69 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 01.01.2019.

Зобов'язати Марківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41247405, місцезнаходження:92400, Луганська область, Марківський район, смт Марківка, вул. Центральна, буд. 20) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.01.2019.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6295,69 грн. (шість тисяч двісті дев'яносто п'ять гривень 69 коп).

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41247405, місцезнаходження:92400, Луганська область, Марківський район, смт Марківка, вул. Центральна, буд. 20) до Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця