Справа № 810/3705/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року № 810/3705/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про визнання неправомірними дії та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області щодо винесення головним державним виконавцем Тужиковою А.В. в рамках виконавчого провадження №42993914 постанови від 27 червня 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 130679,44 грн. ;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 130679,44 грн від 27 червня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на статтю 27 Закону України «Про виконавче провадження», висновки Верховного Суду у справах № 910/1587/13 та № 761/11524/15-ц, а також зазначив, що дії державного виконавця Тужикової А.В. та постанова про стягнення виконавчого збору є протиправними, оскільки у виконавчому провадженні №42993914 не було здійснено жодних дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 1839 від 11 березня 2014 року, у той час як обов'язковими передумовами для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання. У виконавчому провадженні не відбулося фактичного стягнення суми боргу, а вимоги стягувача задоволено внаслідок укладення 29 травня 2018 року договору факторингу між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався. На виконання ухвали від 10 жовтня 2018 року про відкриття спрощеного позовного провадження надав копії матеріалів виконавчого провадження №42993914.

Частинами п'ятою та шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням наведеного, суд вважав за можливе розглянути цю справу за наявними у ній матеріалами.

II. Процесуальні дії у справі

У зв'язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року позивачу продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви. На виконання цієї ухвали позивач усунув недоліки у визначені строк та спосіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 810/3705/18 та призначено судове засідання на 22 жовтня 2018 року о 12:30.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи був проінформований належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечив та подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач 22 жовтня 2018 року подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною дев'ятою статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене суд вважав за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

IІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції Дихніча В.І. від 11 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження № 42993914 з примусового виконання вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. виконавчого напису № 1839 від 11 березня 2014 року про звернення стягнення на належне ОСОБА_1 домоволодіння для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 163492 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23 жовтня 2012 року складала 1306794 грн. 46 коп.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень) та на підставі наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження № 42993914 судом встановлено, що під час примусового виконання виконавчого напису № 1839 від 11 березня 2014 державним виконавцем вчинялися дії спрямовані на звернення стягнення на майно боржника, зокрема 03 квітня 2014 року складено акт опису та арешту майна, залучалися експерти та суб'єкти оціночної діяльності для проведення його оцінки (постанови від 12 травня 2014 року, 28 жовтня 2015 року, 29 січня 2016 року, 12 квітня 2017 року та 07 липня 2017 року), постановою від 14 червня 2016 року накладено арешт та оголошено заборону відчуження належного боржнику домоволодіння, а також здійснювалася інші підготовчі дії щодо його реалізації (запит щодо земельної ділянки на якій розміщене домоволодіння, рецензування висновку про оцінку майна, пропозиція стягувачу авансувати витрати виконавчого провадження).

21 червня 2018 року до відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції надійшли заява ОСОБА_1 від 20 червня 2018 року та заява уповноваженого представника ПАТ «Укрсоцбанк» у яких боржник і стягувач у виконавчому провадженні № 42993914 підтвердили фактичну сплату боргу за виконавчим написом № 1839 від 11 березня 2014 року та просили закінчити виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі виконавчого документа. Того ж дня ОСОБА_1 подано державному виконавцю заяву від 21 червня 2018 року у якій він стверджував, що в добровільному порядку сплатив ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по виконавчому провадженню № 42993914 та посилався на документи, що підтверджують розірвання іпотечного договору на підставі якого вчинено виконавчий напис.

Головним державним виконавцем Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тужиковою А.В. 27 червня 2018 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130679,44 грн., що дорівнює 10% від суми боргу за виконавчим написом № 1839 від 11 березня 2014 року, та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою від 27 червня 2018 року виконавче провадження № 42993914 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27 червня 2018 року виділено в окреме провадження.

Не погоджуючись з правомірністю винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.

IV. Норми права, які застосував суд

На час відкриття виконавчого провадження № 42993914підстави та порядок здійснення виконавчого провадження визначалися Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Статтею 25 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 52 Закону № 606-XIV примусове виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 55 Закону № 606-XIV).

Разом з тим, на час вчинення державним виконавцем дій щодо винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 27 червня 2018 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Згідно з пунктами 6, 7 розділу XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 13 Закону №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія».

Відтак, порядок та підстави винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 27 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 42993914 визначався положеннями Закону №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Також, положеннями цієї статті передбачено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім цього, частиною дев'ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що частини перша та друга статті 27 Закону №1404-VIII передбачають загальні засади стягнення виконавчого збору, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням пріоритету спеціальних норм цього Закону, що встановлюють порядок стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження та визначають винятковий перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується.

V. Оцінка суду

Аналізуючи чинне на час винесення оскаржуваної постанови законодавство щодо здійснення виконавчого провадження суд приходить до висновку, що за загальним правилом примусове виконання рішення розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та у разі звернення стягнення на майно може здійснюватися, зокрема, шляхом його опису і арешту, оцінки та реалізації. Винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору пов'язується з початком примусового виконання рішення та відсутністю даних про його добровільне виконання до відкриття виконавчого провадження.

Виходячи із наведеного судом встановлено, що на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 27 червня 2018 року державним виконавцем здійснювалися заходи з примусового звернення стягнення на майно боржника, а виконавче провадження № 42993914 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII у зв'язку фактичним виконанням виконавчого напису № 1839 від 11 березня 2014 року, що підтверджується заявою стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2018 року та заявами ОСОБА_1 від 20 та 21 червня 2018 року.

За встановлених обставин фактичне задоволення вимог стягувача за виконавчим документом поза межами виконавчого провадження не є добровільним виконанням рішення та не може бути підставою для звільнення боржника від стягнення виконавчого збору. Доказів фактичного повного виконання виконавчого напису № 1839 від 11 березня 2014 року до відкриття виконавчого провадження не надано, як до вирішення державним виконавцем питання про стягнення виконавчого збору з боржника, так і та на час розгляду цієї справи судом.

Враховуючи, що стягувач повідомив відповідача про сплату ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі та просив закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII суд вважає, що у спірних правовідносинах підлягали застосуванню імперативні приписи частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII, щодо винесення не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору з боржника.

За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність та достатність правових і фактичних підстав для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 27 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 42993914.

VI. Оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, мотиви відхилення доказів.

З огляду на встановленні вище обставини виконавчого провадження № 42993914 суд вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності підстав для стягнення виконавчого збору через не вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1839 від 11 березня 2014 року, оскільки надані позивачем та відповідачем докази свідчать про вжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на звернення стягнення на майно боржника.

Твердження позивача щодо відсутності факту виконання виконавчого напису нотаріуса № 1839 від 11 березня 2014 року спростовується наявними у справі доказами: заявами боржника ОСОБА_1 від 20 та 21 червня 2018 року про сплату заборгованості, а також заявою стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Окрім цього суд визнає необґрунтованими посилання скаржника на те, що обов'язковими умовами для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання рішення та вжиття виконавцем заходів примусового виконання, оскільки згідно з вимогами частини третьої статті 40 Закону № 1404, винесення постанови про стягнення виконавчого збору з боржника є обов'язком державного виконавця у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто та виконання не відбулося до відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи зазначене судом не береться до уваги посилання позивача на договір факторингу між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та довідку ПАТ «Укрсоцбанк» щодо укладення цього договору від 30 травня 2018 року, як доказ відсутності фактичного виконання рішення згідно з виконавчим написом нотаріуса. Подані позивачем копії цього договору та довідки суд визнає неналежними доказами, оскільки вони не містять відомостей щодо виконавчого провадження, а вказаний у них номер договору кредиту № 405/15/08-ж не відповідає реквізитам договору кредиту № 405/10/08-ж від 19 лютого 2008 року, зазначеному у договорі іпотеки № 04/1-76 від 19 лютого 2008 року та виконавчому написі нотаріуса № 1839 від 11 березня 2014 року (а.с. 81-86).

Також, суд відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду у справах № 910/1587/13 та № 761/11524/15-ц з огляду на нетотожній зміст спірних правовідносин у даній справі.

VII. Висновки суду.

Відповідно до частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Згідно з частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених у справі обставин, дослідивши та оцінивши дії відповідача з примусового виконання рішення та стягнення з позивача виконавчого збору суд дійшов висновку про правомірність дій Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області щодо винесення головним державним виконавцем Тужиковою А.В. в рамках виконавчого провадження №42993914 постанови від 27 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130679,44 грн. та відсутність підстав для скасування цієї постанови.

З урахуванням наведеного, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, системно проаналізувавши чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство та оцінивши достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

VIII. Розподіл судових витрат

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 257,287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

дата складення повного тексту рішення 06.05.19

Суддя Панченко Н.Д.