Справа № 1740/2161/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1470/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (суддя - Недашківська К.М.., час ухвалення - 17:02, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 14.12.2018 року),

в адміністративній справі №1740/2161/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Рівненській області,

про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №73-дс від 16.07.2018 року «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким оголошено догану капітану податкової міліції ОСОБА_1, старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області.

Відповідач ДФС України позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа ГУ ДФС у Рівненській області надав письмове пояснення щодо позовної заяви, яким підтримав відзив відповідача на позовну заяву і просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року адміністративний позов залишено без задоволення.

З цим рішенням суду першої інстанції від 11.12.2018 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржений наказ відповідача від 16.07.2018р. №73-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення» був виданий у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1, що підтверджується листком непрацездатності, у зв'язку з чим порушено вимоги статей 16, 18 Дисциплінарного статуту. Крім цього, у оскарженому наказі від 16.07.2018р. №73-дс не наведено конкретних фактів та доказів про порушення позивачем службової дисципліни та неналежного виконання ним службових обов'язків. Також, звертає увагу апелянт на те, що оскаржений наказ про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, прийнятий з порушенням ч.5 ст.14 Статуту, оскільки безпосередньо перед накладенням дисциплінарного стягнення ніхто не зажадав у позивача письмового пояснення. Апелянт вказує також на те, що згідно матеріалів службового розслідування, досліджувалося питання відсутності позивача на робочому місці без поважних причин більше трьох годин, а не на роботі. А тому, такі докази як акти про відсутність працівників на робочому місці та рапорти чергових не можуть братись до уваги, оскільки чинне законодавство не передбачає відповідальності за відсутність працівника на робочому місці. Також, судом першої інстанції не взято до уваги те, що оскаржений наказ від 16.07.2018р. №73-дс прийнятий на підставі висновку службового розслідування від 21.06.2018 року №1359/99-99-22-99-99-07-21-1, яке проведено неправомірно, з численними порушеннями Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013р. №230. Зокрема, службовими особами ДФС було порушено порядок та терміни проведення службового розслідування, без залучення безпосереднього начальника позивача. Додатково звертає увагу апелянт, що він перебував на посаді працівника податкової міліції, а тому його робоче місце не обмежується лише конкретним кабінетом. При цьому, відсутні документальні підтвердження про факт ознайомлення позивача з наказом про накладення дисциплінарного стягнення, із висновком службового розслідування та матеріалами службового розслідування, чим допущено порушення прав позивача. Апелянт також вказує на відсутність документального підтвердження про невідкладне ознайомлення ОСОБА_1 із Регламентом ГУ ДФС у Рівненській області, актами про відсутність працівників на робочому місці від 17.04.2018р. №78/17-00-22-12 та від 18.04.2018р. №83/17-00-22-12, а також усіма матеріалами службового розслідування. Вважає апелянт, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку в частині чинності та юридичної сили Посадової інструкції позивача. Додатково, апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах службового розслідування відсутні об'єктивні обставини та відомості, які б підтвердили факт порушення позивачем службової дисципліни, неналежного виконання службових обов'язків та наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 11.12.2018 р. та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач і третя особа по справі подали суду апеляційної інстанції спільний відзив на апеляційну скаргу позивача, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду від 11.12.2018 року - без змін.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу ДФС України від 24.03.2016р. №1032-0 призначений з 28.03.2016 р. на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с. 243 Т.2).

Наказом Державної фіскальної служби України від 16.07.2018р. №73-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення» оголошено догану капітану податкової міліції ОСОБА_1 старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області, за порушення службової дисципліни та неналежне виконання службових обов'язків, порушення вимог статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», керуючись пунктом 3 статті 12, статтею 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України». (а.с. 3-4 Т.2).

З матеріалів справи та змісту спірного Наказу видно, що підставою для винесення цього наказу ДФС України від 16.07.2018р. №73-дс, стали результати службового розслідування проведеного на виконання розпорядження Державної фіскальної служби України від 10.05.2018р. № 51-р «Про проведення службового розслідування» (із змінами від 08.06.2018 р. №65-р), з метою встановлення причин та умов відсутності на робочому місці, зокрема, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 (а.с. 20 Т.2, 45 Т.1).

Результати службового розслідування викладено у Висновку від 21.06.2018 р., в якому зазначено, що підтверджено факт відсутності на робочому місці без поважних причин (прогул) старшим оперуповноваженим з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 17.04.2018 р. з 12:20 год. до 16:00 год., а також 18.04.2018 р. з 09:00 год. по 12:13 год., з 13:45 год. по 15:17 год., з 16:20 год. по 18:00 год.. Відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» старший оперуповноважений з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, у вигляді догани (а.с. 27-41 Т.1).

Суд апеляційної інстанції вважає об'єктивними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 16.07.2018р. №73-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Так, відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.6 ст.7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Під час вирішення наведеного спору суд першої інстанції вірно врахував, що спір стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача ОСОБА_1, який проходить службу в органах податкової міліції, має звання капітан податкової міліції, обіймав посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Рівненській області.

Розглядувані відносини регулюються спеціальним законодавством - ПК України, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України №114 від 29.07.1991р., Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затв. Законом України №3460-IV від 22.02.2006р., Положенням про Державну фіскальну службу України, затв. постановою КМ України №236 від 21.05.2014р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що аналіз доводів позивача (апелянта) та фактичних обставин справи вказує на наявність двох основних аспектів розгляду цієї справи: наявність/відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, який полягав у відсутності на робочому місці (тобто, вчинення прогулу) та дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування та умов притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п.353.1 ст.353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно п.354,1, п.354.4 ст.354 ПК України, посадова чи службова особа податкової міліції у межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншу передбачену законом відповідальність. Посадова чи службова особа податкової міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому законом порядку.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України № 3460-IV від 22.02.2006р., передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці (ст.16 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Наказом МВС України №230 від 12.03.2013р. затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Інструкції №230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (п. 2.6 розділу ІІ Інструкції №230).

Службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника (п.3.2, п.3.4 розділу ІІІ Інструкції №230).

Проведення службових розслідувань за фактами порушень службової дисципліни, неналежного виконання особами РНС посадових обов'язків, втрати службових посвідчень, підготовка за їх результатами висновків та проектів наказів про заходи дисциплінарного впливу до цих осіб здійснюються працівниками тих підрозділів, у яких ці порушення було виявлено (п.4.1 розділу ІV Інструкції №230).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (п. 5.1, п.5.2, 5.3 розділу V Інструкції №230).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України (п.5.4 розділу V Інструкції №230).

Права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення (п. 6.3 розділу VІ Інструкції №230).

Відповідно до п.8.1 розділу VІІІ Інструкції №230, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного (п.8.3 розділу VІІІ Інструкції №230).

Із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням начальника, який призначив службове розслідування, повинен бути ознайомлений начальник органу (підрозділу) внутрішніх справ, де проходить службу працівник, стосовно якого воно проводилося. Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником (п.8.6, п.8.7 розділу VІІІ Інструкції №230).

Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затв. постановою КМ України № 236 від 21.05.2014р., ДФС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пунктом 5 цього Положення визначено, що ДФС з метою організації своєї діяльності, зокрема, здійснює добір кадрів в апарат ДФС та на керівні посади в територіальні органи, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату ДФС, її територіальних органів та організовує свою роботу і роботу територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.

Згідно з п.9 вказаного Положення, ДФС в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Підпунктом 12 п.11 наведеного Положення встановлено, що голова ДФС приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством, працівників ДФС.

Структуру апарату ДФС затверджує її Голова за погодженням з Міністром фінансів (п.14 цього Положення).

Відносно тверджень апелянта про безпідставне звинувачення позивача у відсутності на робочому місці (вчиненні прогулу) протягом робочих днів 17.04.2018 р. та 18.04.2018 року, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Пунктом 2.5.11 Регламенту Головного управління ДФС у Рівненській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Рівненській області від 17.12.2014р. №224, передбачено, що перебування працівників структурних підрозділів із службових питань у робочий час за межами приміщення Головного управління ДФС області погоджується з керівниками відповідних структурних підрозділів, у Журналі тимчасової відсутності працівників Головного управління ДФС в Рівненській області, передбаченого Наказом ГУ ДФС у Рівненській області від 09.02.2016р. №76 «Про організацію експлуатації Системи контролю доступу» та номенклатурою справ, затвердженою 23.02.2018р. начальником ГУ ДФС у Рівненській області Зайцевим Д.Б. та погодженим проколом засідання ЕПК Держархіву в Рівненській області, робиться відповідний запис. Журнал тимчасової відсутності працівників знаходиться у підрозділі матеріального забезпечення та інфраструктури Головного управління ДФС у області.

Відповідно до п.1.2.1 Положення про експлуатацію Системи контролю доступу, затвердженого наказом ГУ ДФС у Рівненській області від 09.02.2016р. №76 «Про організацію експлуатації Системи контролю доступу», пропуск на територію приміщення Головного управління ДФС у Рівненській області працівників Головного управління ДФС у Рівненській області здійснюється за персональними магнітними картками, при відсутності карток - виключно після відмітки у Журналі входу (виходу) в приміщення Головного управління ДФС у області працівників Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с. 175-177 т.1).

Відповідно до абзацу першого пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р., прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Абзацом другим пункту 2.5.10 Регламенту Головного управління ДФС у Рівненській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Рівненській області від 17.12.2014р. №224 визначено, що у Головному управлінні ДФС у Рівненській області встановлено п'ятиденний робочий тиждень з таким режимом роботи: початок робочого дня о 09 годині 00 хвилин, перерва на обід з 13 години 00 хвилин до 13 години 45 хвилин, закінчення робочого дня о 18 годині 00 хвилин, у п'ятницю о 16 годині 45 хвилин (а.с. 94-131 Т.2).

З матеріалів службового розслідування встановлено, що у відповідності до пункту 1.4 посадової інструкції старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_1, зазначена особа у своїй діяльності керується Конституцією України, Податковим та Митним кодексами України, іншими законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України та нормативно-правовими актами, розпорядчими документами Міністерства фінансів України, Державної фіскальної служби України, Регламентом Головного управління ДФС у Рівненській області, цим положенням.

Із посадовою інструкцією ОСОБА_1 ознайомлений, що сторонами не заперечується.

Тобто, зазначена особа повинна володіти змістом Регламенту ГУ ДФС у Рівненській області, який регламентує правила внутрішнього трудового розпорядку.

Графік роботи Головного управління ДФС у Рівненській області розміщений на вході в адміністративне приміщення та на веб-сайті Головного управління ДФС у Рівненській області.

Тому доводи апелянта про необізнаність з графіком роботи є необґрунтованими.

З матеріалів справи видно, що 17.04.2018 р. уповноваженою комісією ГУ ДФС у Рівненській області складено акт про відсутність працівників на робочому місці №78/17-00-22-12, яким встановлено відсутність наробочому місці, зокрема, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 - з 12:20 год. до 16:00 год. (а.с. 13-14 Т.2).

Також 18.04.2018 р. уповноваженою комісією ГУ ДФС у Рівненській області складено акт про відсутність працівників на робочому місці №78/17-00-22-12, яким встановлено відсутність на робочому місці, зокрема, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 з 09:00 год. до 12:13 год., з 13:45 год. до 15:17 год., з 16:20 год. до 18:00 год. (а.с. 15-17 Т.2).

Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 17.04.2018 р. та 18.04.2018 р. у вказані часові інтервали підтверджуються рапортами старших інспекторів з ОД штабу оперативного управління ГУ ДФС у Рівненській області підполковником податкової міліції Шаюном С.А. та майором податкової міліції Плотником А.А. (а.с. 8, 9 Т.2).

В журналі входу (виходу) в приміщення Головного управління ДФС у області працівників Головного управління ДФС у Рівненській області та журналі тимчасової відсутності працівників Головного управління ДФС у Рівненській області за 17.04.2018 р. та 18.04.2018 р. відсутні (а.с. 133-135 Т.2).

Також, начальником Головного управління ДФС у Рівненській області Зайцевим Д.Б. повідомлено позивача про складання актів про відсутність працівників на робочому місці від 17.04.2018р. №78/17-00-22-12 та від 18.04.2018р. №83/17-00-22-1 та надано письмові пропозиції від 18.04.2018р. №82/17-00 та від 19.04.2018р. №88/17-00 надати пояснення та відповідні підтверджуючі документи. Позивачу роз'яснено, що акти про відсутність працівників на робочому місці від 17.04.2018р. №78/17-00-22-12 та від 18.04.2018р. №83/17-00-22-12 разом із їх поясненнями та документами, що підтверджують поважність причин відсутності (в разі їх наявності), наданими до відділу по роботі з персоналом, будуть скеровані до Головного управління внутрішньої безпеки ДФС по завершенню робочого дня, коли запропоновано надати пояснення (а.с. 18, 19 Т.2).

Таким чином, в актах про відсутність позивача (апелянта) на робочому місці зафіксовано години виходу за межі адміністративного приміщення Головного управління ДФС у Рівненській області.

Оскільки позивач не мав повноважень та доручень здійснювати будь-які заходи за межами адміністративного приміщення Головного управління ДФС у Рівненській області, то в даному випадку поняття відсутності на робочому місці та на роботі є тотожними.

Отже, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у не дотриманні правил внутрішнього розпорядку.

В ході службового розслідування відповідачем встановлено факт допущення позивачем дисциплінарного проступку.

Для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення. Вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідачем належними доказами доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку та підтверджено правомірність притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Щодо підстави притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, вказаної у наказі від 16.07.2018р. № 73-дс - за порушення службової дисципліни та неналежне виконання посадових обов'язків, порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що пунктом 1 статті 354 ПК України встановлено, що посадова чи службова особа податкової міліції в межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Статутом або іншу передбачену законодавством відповідальність.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу передбачені статтею 7 Статуту, серед яких, зокрема, і обов'язок дотримуватися правил внутрішнього розпорядку (абз. 11 статті 7 Статуту). Тому в оскаржуваному наказі зазначено, що старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 оголошується догана за порушення службової дисципліни та неналежне виконання службових обов'язків, порушення статті 7 Статуту.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Тобто, обов'язок зажадати від порушника надання письмового пояснення повинен бути виконаний начальником або особою, яка проводить службове розслідування, під час проведення службового розслідування.

З матеріалів справи видно, що до початку службового розслідування, позивачу було запропоновано надати пояснення, однак він відмовився підписувати такі пропозиції, про що складено акт про відмову у проставленні підпису про ознайомлення з документами за №91/17-00-22-12 від 19.04.2018 (а.с. 184, 186 Т.1).

Підставою винесення оскаржуваного наказу були, зокрема, пояснення позивача ОСОБА_1 від 21.05.2018 р., надані ним в межах службового розслідування (а.с. 47-61 Т.1).

Таким чином, обов'язку зажадати пояснення від порушника після закінчення службового розслідування, але перед виданням наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності стаття 14 Дисциплінарного статуту не містить.

Крім цього, листом ДФС України від 29.05.2018р №55/99-99-22-07-39 керівник групи з проведення службового розслідування просив ОСОБА_1 повідомити про перебування 17.04.2018р. та 18.04.2018р. за межами приміщення ТУ ДФС у Рівненській області у робочий час із службових та особистих питань про посадову особу, яку повідомлено про це, та про здійснення відповідного запису у Журналі тимчасової відсутності.

Відносно тверджень апелянта про те, що оскаржуваний наказ від 16.07.2018р №73-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення» прийнятий в період тимчасової непрацездатності позивача, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Під час вирішення спорів даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового чи іншого законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України №3460-IV від 22.02.2006р., дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно ст.18 цього Статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової працездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Отже, на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення видається з дотриманням строків, передбачених ст.16 Дисциплінарного статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до ст.18 вказаного Статуту, здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Так, з матеріалів справи видно, що згідно листка непрацездатності серії АДЖ №880917 ОСОБА_1 перебував у стані тимчасової непрацездатності з 02.07.2018 р. по 18.07.2018 р., стати до роботи 19.07.2018 р.. Пред'явлено даний листок непрацездатності Головному управлінню ДФС у Рівненській області 24.07.2018 р., що підтверджується відміткою на зворотному боці листка (а.с. 26 Т.1).

Таким чином, оскаржений наказ оголошений позивачу після його прибуття до місця проходження служби - 23.07.2018р., тобто з дотриманням вищезгаданих правових норм.

Відносно тверджень апелянта про те, що проведення службового розслідування стосовно працівників податкової міліції здійснюється лише на підставі наказу, а не розпорядження, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 80 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018р. №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності», накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру.

Згідно вимог до управлінських документів, які діяли на момент видачі оскарженого наказу, наказ - це правовий акт, що видається керівником державного органу чи організації в межах його компетенції. Вимоги, викладені в документі, обов'язкові для виконання.

Розпорядження - це правовий акт, який видається керівником підприємства або організації одноосібно і вирішує оперативні питання, що стоять перед юридичною особою. Як і наказ, він є обов'язковим до виконання.

Отже, наказ та розпорядження - це документи, які видаються керівництвом державної установи чи організації в межах компетенції, є обов'язковими до виконання.

Відносно тверджень апелянта про порушення відповідачем термінів проведення службового розслідування, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розпорядженням Державної фіскальної служби України від 08.06.2018р. №65-р «Про внесення змін до розпорядження ДФС від 10.05.2018 р. №51-р» термін проведення службового розслідування продовжено до 22.06.2018 року. Пункт 3 розпорядження ДФС від 10.05.2018 №51-р доповнено словами «ознайомити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1 із цим розпорядженням».

11 червня 2018 року керівником групи з проведення службового розслідування листом за №17538/7/99-99-22-07-17 направлено до ГУ ДФС у Рівненській області витяг з розпорядження ДФС від 10.05.2018р. № 51-р (із змінами) для здійснення відповідних заходів та ознайомлення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1 із відповідними змінами.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що чинне законодавство України не містить типової форми документу, яким повинне призначатись та продовжуватись службове розслідування, а тому у визначенні нового строку службового розслідування застосування слова «змінити», а не «продовжити», жодним чином не впливає на фактичні обставини - в будь якому разі строк проведення службового розслідування становив 44 дні, чим не порушено максимально встановлений, статтею 14 Дисциплінарного статуту двомісячний строк.

Відносно тверджень апелянта про не залучення до проведення службового розслідування його безпосереднього керівника, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014р. №236 (далі - Положення - 236) передбачено, що Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно п.5 Положення №236, ДФС з метою організації своєї діяльності, зокрема, здійснює добір кадрів в апарат ДФС та на керівні посади в територіальні органи, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату ДФС, її територіальних органів та організовує свою роботу і роботу територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.

Відповідно до п.9 Положення №236, ДФС в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Голова ДФС приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством, працівників ДФС. Структуру апарату ДФС затверджує її Голова за погодженням з Міністром фінансів (пп.12 п.11, п.14 Положення №236).

Так, наказом Державної фіскальної служби України від 15.06.2017р. №421 «Про організацію добору кадрів у Державній фіскальній службі України» затверджено номенклатуру посад підрозділів податкової міліції Державної фіскальної служби України, відповідно до якого Головою Державної фіскальної служби України призначаються у головних управліннях ДФС в областях та місті Києві, Офісі великих платників податків ДФС особи начальницького складу підрозділів внутрішньої безпеки.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом службового розслідування призначеного розпорядженням №51-р від 10.05.2018р., було не лише встановлення факту відсутності на робочому місці без поважних причин (прогул) старшим оперуповноваженим з особливо важливих справ організаційно-аналітичного сектору відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_1, а також встановлення факту відсутності на робочому місці без поважних причин (прогул) заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_6 (а.с. 20 Т.2).

Таким чином, з метою інформування в.о. Голови ДФС Продана М.В. про можливий факт вчинення дисциплінарних проступків особами начальницького складу податкової міліції, які є номенклатурою Голови ДФС та забезпечення можливості своєчасного прийняття керівником відповідного рішення, матеріали зібрані комісією, уповноваженою зафіксувати факт відсутності працівників на робочому місці, були надіслані до ДФС.

Відповідно до пункту 3 розпорядження №51-р від 10.05.2018р. «Про проведення службового розслідування», зобов'язано начальника Головного управління ДФС у Рівненській області Зайцева Д.Б. створити робочій групі необхідні умови для роботи та забезпечити надання службовими особами підпорядкованих підрозділів на вимогу членів робочої групи своєчасно та у повному обсязі всієї наявної документації, пояснень та інформації, необхідної для виконання розпорядження.

Натомість, норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України № 3460-IV від 22.02.2006р., не містять вказівки щодо обов'язкової участі безпосереднього керівника особи, щодо якої проводиться службове розслідування, саме в складі робочої групи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта щодо не залучення безпосереднього керівника ОСОБА_1 до проведення службового розслідування.

Крім цього, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач вирішуючи питання про застосування до позивача ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законодавством України. При визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, який доводами апелянта не спростовано.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.1 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року в адміністративній справі №1740/2161/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 26.04.2019 року