Справа № 815/2728/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2728/18
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

перекладача - Абдулрахман Мохамад Алі;

представника апелянта - Ісмаїлової Уміди Хамдамівни;

позивача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС в Одеській області) в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати наказ ГУ ДМС України в Одеській області №99 від 25.05.2018 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмова відповідача в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є неправомірною, оскільки причиною його звернення до міграційного органу, стало обґрунтоване побоювання за своє життя та здоров'я через складну соціально-політичну ситуацію, яка склалася у країні громадянського походження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року, розглянутого за правилами загального позовного провадження, позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував наказ ГУ ДМС України в Одеській області №99 від 25.05.2018 року про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов'язав відповідача у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 14.05.2018 року про надання захисту в Україні, з урахуванням правової оцінки обставин, наведених у судовому рішенні.

У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд - відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що проведення міграційним органом співбесіди без залучення перекладача є процедурним порушенням, яке могло вплинути на достовірність повідомленою особою інформації.

Окрім того, зазначена відповідачем у висновку, який складений за результатами співбесіди, інформація не стосується країни походження заявника.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд зазначив, що задоволення вказаної частини вимог призведе до втручання у дискреційні повноваження міграційного органу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ГУ ДМС в Одеській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення у справі не врахував, що надані позивачем відомості, свідчать, що він звернувся до міграційного органу не з метою отримання міжнародного захисту, а виключно в пошуках шляхів легалізації.

Вважає, що ані під час перебування на батьківщині, ані перебуваючи поза межами країни своєї громадянської належності, заявник не зазнав і не зазнає жодних переслідувань за ознаками расової належності, віросповідання, національності, громадянства чи підданства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Також, зазначив, що аналіз наданої позивачем інформації, разом із інформацією по країні його громадянського походження, підтверджує відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання особі додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Жодних фактів щодо можливості застосування до позивача нелюдського поводження або катування, у разі повернення до країни громадянського походження, міграційним органом не встановлено.

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Лівії, уродженцем м. Тріполі, з 2012 року по 2016 рік проживав в Малайзії, за національністю - лівієць, за віросповіданням - мусульманин-суніт, рідна мова - арабська, володіє англійською, малайзійською та німецькою мовами.

В 2010-2011 роках позивач навчався в університеті "Аль Фетах" (Лівія, м. Тріполі), в 2012-2016 роках - в університеті "Махса" (Малайзія, м. Куала Лумпур), з листопада 2016 року по травень 2017 року - в Київському національному лінгвістичному університеті.

Кордон України перетнув 24.10.2016 року літаком на підставі студентської візи, пункт пропуску - аеропорт "Бориспіль", м. Київ.

14.05.2018 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про надання захисту в Україні.

25.05.2018 року, Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок по справі №2018OD0057 щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі ч.6 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (а.с. 119-123).

Наказом заступника начальника Головного управління - начальника Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області №99 від 25.05.2018 року, позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.95).

Законність такого рішення є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» 08.07.2011 року №3671-VI (далі - Закон №3671-VI): біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пункт 13 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI: особа, яка потребує додаткового захисту, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951р. і Протоколу щодо статусу біженців 1967р. та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Частина 1 ст. 5 Закону №3671-VI: особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частина 5 ст. 5 Закону №3671-VI: особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання, виникли умови, зазначені в п.п. 1 чи 13 ч.1 ст. 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Підпункт в, г п.2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України за №649 від 07.09.2011 року (далі - Правила №649): уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов'язки, а також про наслідки невиконання обов'язків; забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв'язку.

Пункт .4.1 Правил №649: під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:

а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону.

У разі залучення перекладача для участі в співбесіді уповноважена посадова особа територіального органу ДМС перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (додаток 11).

Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 12) з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності);

б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 13).

У висновку обов'язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

На підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС, в межах установленого строку, приймає одне з таких рішень: а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує.

Частина 6 ст. 8 Закону №3671-VI: рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п.п. 1 чи 13 ч.1 ст. 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених п.п.1 чи 13 ч.1 ст.1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Позиція апеляційного суду.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що чинним законодавства визначено чіткі правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дотримання яких є обов'язковим для міграційних органів.

Водночас як вбачається з матеріалів справи, проведена із заявником 25.05.2018 року співбесіда, в частині повідомлення останнім обставин щодо його переслідування в країні походження, здійснювалась міграційним органом за відсутності перекладача, а викладена у висновку про відмову в оформленні документів інформація по країні його громадянського походження, взагалі стосується іншої держави.

Слід погодитися з доводами суду першої інстанції, що допущені порушення є суттєвими та дають підстави вважати про необхідність проведення повторної процедури, що передбачена ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", для розгляду заяви позивача про надання захисту в Україні, з урахуванням правової оцінки обставин, наведених у судовому рішенні.

Доводи апелянта, що відбулася технічна помилка щодо країни походження у висновку щодо відмови в оформленні документів, не заслуговують на увагу, адже зазначене рішення має для позивача вирішальне значення та порушує його права на отримання захисту в Україні.

Окрім того, при повторному розгляді питання щодо прийняти рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, слід врахувати ситуацію по країні походження, яка склалася на теперішній час, адже, як заявив позивач, вона значно погіршилась у зв'язку з поновленням військових дій.

З огляду на наступне, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують, встановлених судом першої інстанції порушень, наведені апелянтом обставини про порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, в суді апеляційної інстанції, а, отже, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 26.04.2019 року.