Справа № 826/10720/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2019 року № 826/10720/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Закарпатської обласної ради професійних спілок
доКабінету Міністрів України
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Фонд державного майна України, Державна судова адміністрація України
про представники учасників справи: визнання протиправним та скасування розпорядження позивача: Товстин В.В., Багатченко Ю.В., Фленько В.Ю.; відповідача - не прибув; третьої особи-1 - Вакулюк Ю.А.; третьої особи-2 - Сердіченко С.А.,

(в судовому засіданні 24.04.2019, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення),

В С Т А Н О В И В:

Закарпатська обласна рада професійних спілок (адреса: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, площа Народна, 5, ідентифікаційний код 02658850) (далі - позивач або Закарпатська облрада профспілок) подала на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов № 06-05/160 від 09.07.2018 до Кабінету Міністрів України (адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) (надалі - відповідач або КМУ), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 221-р.

На обґрунтування позовних вимог Закарпатська облрада профспілок зазначає, що суб'єктом управління майном колишніх профспілкових організацій відповідно до положень чинних Постанови Верховної ради України від 10.04.1992 № 2268-XII, Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3943-XII, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 № 18 був і залишається Фонд державного майна України (по тексту - ФДМУ або Фонд) до моменту законодавчого визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР. Станом на день звернення із позовною заявою на законодавчому рівні питання визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР та профспілкових організацій, які діяли на території Української РСР, не визначено та не врегульовано. Однак, КМУ в порушення зазначених нормативно-правових актів прийнято оскаржуване розпорядження, яким частину будівлі на площі Народній, 5 у м. Ужгороді передано зі сфери управління ФДМУ до іншого органу, який не є суб'єктом управління майном колишніх профспілкових організацій та загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР.

Також позивач відзначає, що при розгляді судової справи № 907/118/16 прокуратурою та ФДМУ не було заявлено позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, а рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/118/16 не встановлено факт відсутності правових підстав володіння та користування Закарпатською облрадою профспілок державним майном або неправомірність такого володіння і користування. При цьому, відповідно до оскаржуваного розпорядження будівлю на площі Народній, 5 у м. Ужгороді було передано із сфери управління Фонду до сфери управління Державної судової адміністрації України (нижче - ДСА). За таких обставин, позивач вважає, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження від 29.03.2017 діями КМУ було порушено права, свободи та законні інтереси Закарпатської облради профспілок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2018 (суддя Пащенко К.С.) відмовлено Закарпатській облраді профспілок у задоволенні заяви № 06-05/161 від 09.07.2018 «Про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 221-р».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2018 позовну заяву залишено без руху із наданням п'ятиденного строку з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.

Позивач виконав вимоги вказаної ухвали.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 11.10.2018; залучено ФДМУ та ДСА до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

02.10.2018 через канцелярію суду від ФДМУ надійшли пояснення, у яких останній зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/118/16 визнано право власності на об'єкт нерухомого майна - частину будівлі на площі Народній, 5 в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі Фонду державного майна України. Постановою від 07.10.2015 № 817 КМУ затвердив «Порядок визначення суб'єкта управління об'єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб'єкт управління якого не визначений». Цей Порядок встановлює механізм визначення суб'єкта управління об'єктами державної власності, якому передаються повноваження щодо управління майном, що повернуте у власність держави, та іншим державним майном, суб'єкт управління якого не визначений, зокрема, це майно загальносоюзних громадських об'єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке розташоване на території України і повернуте у власність держави за рішенням суду, що набрало законної сили. Таким чином, оскаржуване розпорядження КМУ прийняте у межах та у спосіб, визначені законодавством. У свою чергу, з метою реалізації оскаржуваного розпорядження 06.06.2017 за актом приймання-передачі частину будівлі державної форми власності на площі Народній, 5 в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м передано до сфери управління ДСА та закріплено на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом, яким, в свою чергу, проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

08.10.2018 через канцелярію суду надійшов відзив КМУ на позовну заяву, в якому відповідач відмічає, що право власності на об'єкт нерухомого майна - частину будівлі на площі Народній, 5 у місті Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м в судовому порядку закріплено за ФДМУ. Розпорядженням КМУ від 29.03.2017 № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації» частину будівлі загальною площею 3676,4 кв. м на площі Народній, 5 у місті Ужгороді із сфери управління ФДМУ передано до сфери управління ДСА. Вказане розпорядження підписане Прем'єр-міністром України після остаточного вирішення спору по справі № 907/118/16. Отже, твердження позивача, що прийняття оскаржуваного розпорядження відбувалось із порушенням вимог чинного законодавства є передчасним та таким, що не відповідає дійсності. 02.11.2016 на підставі рішення суду від 17.05.2016 у справі № 907/118/16 зареєстровано право власності (з відкриттям розділу) за Державою Україна в особі ФДМУ (індексний номер 169732). При цьому, порядок прийняття оскаржуваного розпорядження повністю згоджується з нормами Регламенту Кабінету Міністрів України, а тому позивач дійшов до помилкового твердження, щодо порушення КМУ прав та законних інтересів позивача.

11.10.2018 до суду від ДСА надійшли пояснення № 10-19569/18 від 10.10.2018, у яких третя особа-2 вказує, що в силу приписів Закону України «Про управління об'єктами державної власності» КМУ є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом. Керуючись нормами цього Закону відповідач прийняв розпорядження від 29.03.2017 № 221-р про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління ДСА. В подальшому, наказом ДСА України від 12.06.2017 № 743 зазначене нерухоме майно закріплене на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом. Таким чином, нерухоме майно правомірно передано на праві оперативного управління Закарпатському окружному адміністративному суду. При цьому, вказана будівля у власності Закарпатської облради профспілок ніколи не перебувала та не передавалась, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів з 1963 року і по теперішній час.

У судовому засіданні 11.10.2018 оголошено перерву до 15.11.2018 з метою надання часу позивачу для підготовки відповіді на відзив.

У судовому засіданні 15.11.2018 суд ухвалив задовольнити клопотання Закарпатської облради профспілок про витребування доказів, а саме витребувати у ДСА завірені належним чином копії усіх документів, які стали підставою для звернення ДСА до КМУ «Про передачу частини будівлі на площі Народній, 5 у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації України» та саме звернення, що слугували розробці та прийняттю розпорядження КМУ від 29.03.2017 № 221-р. У судовому засіданні оголошено перерву до 20.12.2018.

20.12.2018 ДСА подала через канцелярію суду документи витребувані протокольною ухвалою від 15.11.2018.

Цього ж дня Закарпатська облрада профспілок подала до суду відповідь на відзив КМУ, у якому посилається на те, що прийняття рішення по справі № 907/118/16 полягало в задоволенні позовної вимоги щодо визнання за Державою Україна в особі ФДМУ право власності на об'єкт нерухомого майна - частину будівлі на площі Народній, 5 в м. Ужгороді, загальною площею 3676,4 кв. м, однак даним рішенням суду зазначене майно не випробовувалось, а також не встановлювався порядок користування позивачем державним майном, в тому числі не встановлювався факт неправомірного володіння і користування спірною будівлею. Тому, обставини, які встановлені даним рішенням суду, повинні бути враховані при розгляді даної справи, оскільки спірне майно лише тимчасово передавалося державі, саме до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, що, на думку позивача, й було порушено шляхом перевищення повноважень КМУ при прийнятті оскаржуваного розпорядження. Позивач вважає, що передаючи спірне державне майно з управління ФДМУ як органу, який покликаний зберегти його до законодавчого визначення суб'єктів права власності на спірне майно, до іншого органу, який по своїй правовій суті не наділений повноваженнями щодо такого управління, оскаржуваним розпорядженням КМУ наділено ДСА статусом власника такого майна, що суперечить нормативно-правовим актам законодавства України. Крім того, законодавчими актами не передбачено повноважень КМУ щодо затвердження відповідних порядків, а саме прийняття відповідачем постанови від 07.10.2015 № 817, якою було затверджено Порядок визначення суб'єкта управління об'єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб'єкт управління якого не визначений.

20.12.2018 суд, за клопотання представника позивача, оголосив перерву в судовому засіданні до 28.02.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у складі колегії суддів по суті на 27.03.2019.

Судовими повістками про виклик від 15.03.2019 судом викликано представників сторін в судове засідання на 03.04.2019.

У судовому засіданні 03.04.2019 суд оголосив перерву до 24.04.2019.

В судовому засіданні 24.04.2019 представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Представники третіх осіб проти задоволення позову заперечили та просили суд в позові відмовити.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/18/16 за позовом ФДМУ до Закарпатської облради профспілок, треті особи: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Закарпатська обласна асоціація товариства «Знання», про визнання за державою в особі ФДМУ права власності на об'єкт нерухомого майна, позов задоволено повністю. Визнано право власності на об'єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ФДМУ.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 апеляційну скаргу заступника Закарпатської облради профспілок залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2016 касаційну скаргу заступника Закарпатської облради профспілок залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.02.2017 відмовлено у допуску справи № 907/118/16 до провадження Верховного Суду України.

На підставі рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/18/16 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. прийнято рішення від 02.11.2016 № 32169732 про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ФДМУ.

Розпорядженням КМУ від 29.03.2017 № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації» передано частину будівлі (літер АА') загальною площею 3676,4 кв. м (реєстраційний номер 101) на площі Народній, 5, у м. Ужгороді із сфери управління ФДМУ до сфери управління ДСА.

Наказом ДСА від 12.06.2017 № 743 «Про закріплення нерухомого майна, розташованого на площі Народній, 5 у м. Ужгороді» зазначене нерухоме майно закріплене на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом.

22.06.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Ужгородської міської ради закарпатської області Магою Т.В. прийнято рішення № 35805888 про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ДСА.

Також 22.06.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Ужгородської міської ради закарпатської області Магою Т.В. прийнято рішення № 35808111 про державну реєстрацію права оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом на зазначений об'єкт нерухомого майна.

Вважаючи розпорядження КМУ від 29.03.2017 № 221-р таким, що порушує права, свободи та законні інтереси Закарпатської облради профспілок, остання звернулася до суду із відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження стало звернення ДСА до Першого віце-прем'єр-міністра - Міністра економічного розвитку і торгівлі України Кубіва С.І. з проханням посприяти у вирішенні питання покращення умов розміщення судів у місті Ужгороді (вих. № 14-8417/16 від 22.11.2016). Зокрема, в цьому зверненні ДСА зазначала, що Закарпатський окружний адміністративний суд змушений розміщуватися на умовах оренди у двох приміщеннях комунальної та приватної форм власності, загальна площа яких утричі менша від рекомендованої державними будівельними нормами для забезпечення належних умов для роботи суддів та працівників апарату суду. Тому, з огляду на нагальну потребу забезпечення місцевих судів Закарпатської області, які розташовані в м. Ужгороді, відповідними службовими приміщеннями, ДСА з посиланням на судові рішення у справі № 907/18/16, просила Міністра сприяти передачі частини адміністративної будівлі на площі, 5 у м. Ужгороді, загальною площею 3676,4 кв.м до сфери управління ДСА.

До цього звернення ДСА було додано: техніко-економічне обґрунтування щодо доцільності передачі об'єкта нерухомого майна; рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2016 у справі № 907/18/16; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 у справі № 907/18/16.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 794-VII, до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 3 цього Закону).

На підставі ст. 49 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», ФДМУ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

У ст. 1 Закону України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об'єктами державної власності» (надалі - Закон № 185-V; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 3 Закону № 185-V, об'єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об'єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Згідно з ст. 4 вказаного Закону, суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Приписами ст. 5 Закону № 185-V визначено, що Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, серед іншого, визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності; встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

За правилами ч. 1 ст. 6 Закону № 185-V уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема: передають функції з управління об'єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур; ведуть облік об'єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об'єктів; дають згоду Фонду державного майна України на передачу об'єктів державної власності до статутних капіталів господарських товариств, у тому числі підприємств з іноземними інвестиціями, що створюються за участю держави; погоджують передачу об'єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об'єктів комунальної власності в державну власність; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об'єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об'єктами державної власності.

В силу ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону, Фонд державного майна України відповідно до законодавства, серед іншого, погоджує (приймає) рішення про передачу об'єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших уповноважених органів управління або Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

Відповідно до статей 5 і 6 Закону № 185-V та з метою забезпечення єдиного підходу під час визначення суб'єктів, які виконуватимуть функції з управління стосовно об'єктів, що повернуті у власність держави, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07.10.2015 № 817 «Про затвердження Порядку визначення суб'єкта управління об'єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб'єкт управління якого не визначений» (далі - Порядок № 817). Цей Порядок встановлює механізм визначення суб'єкта управління об'єктами державної власності, якому передаються повноваження щодо управління майном, що повернуте у власність держави, та іншим державним майном, суб'єкт управління якого не визначений, зокрема: майном загальносоюзних громадських об'єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке розташоване на території України і повернуте у власність держави за рішенням суду, що набрало законної сили.

Із вище зазначеного слідує, що КМУ є суб'єктом, який здійснює управління об'єктами державної власності та в силу закону наділений повноваженнями щодо розпоряджання ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до п. 1, 2 § 30 розділу 4 Регламенту КМУ, затвердженого постановою КМУ від 18.07.2007 № 950 (далі - Регламент) акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень.

Розпорядження Кабінету Міністрів видаються з питань: схвалення концепції реалізації державної політики у відповідній сфері, концепції державної цільової програми та концепції закону, директив, урядової заяви, листа, звернення, декларації, меморандуму тощо; затвердження державної цільової програми, плану заходів; утворення та затвердження складу робочих груп з питань ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; виділення коштів з резервного фонду державного бюджету; делегування повноважень Кабінету Міністрів органам виконавчої влади у передбачених законом випадках; передачі майна; кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

Враховуючи те, що судовими рішеннями у справі № 907/18/16 визнано за державою в особі ФДМУ право власності на частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м, розпорядження КМУ від 29.03.2017 № 221-р про передачу названого нерухомого майна до сфери управління ДСА прийняте в межах повноважень та у спосіб, наданих відповідачу чинним законодавством.

Я свідчать матеріали справи, ДСА виступає від імені держави власником частини будівлі за адресою: площа Народна, 5 у м. Ужгороді, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наказом ДСА від 12.06.2017 № 743 зазначене нерухоме майно закріплене на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.06.2017 за Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстроване право оперативного управління на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Таким чином, частина будівлі за адресою: площа Народна, 5 у м. Ужгороді правомірно передана та перебуває у Закарпатського окружного адміністративного суду на праві оперативного управління.

Поряд із цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративна будівля на площі Народній, 5 у м. Ужгороді ніколи не перебувала та не передавалась у власність Закарпатській облраді профспілок, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів.

Так, виконавчий комітет Закарпатської обласної ради депутатів трудящих 17.01.1963 прийняв рішення «Про використання приміщень, які звільняються», яким вирішив погодитись з пропозицією обласної ради профспілок про передачу їй на баланс будинку № 5 на площі Леніна в місті Ужгороді. Проте, давши згоду на передачу будинку № 5 на площі Леніна в місті Ужгороді, Закарпатський облвиконком вийшов за межі своєї компетенції і фактично вирішив питання, яке повинна була вирішувати Рада Міністрів СРСР.

Цей факт встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду № 5011-26/6058-2012 від 02.10.2012 (відкрите у вільному доступі інтернет за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/26286688). Цим судовим рішенням також встановлено факт віднесення вказаної будівлі до державної форми власності, дане рішення залишене без змін за наслідками перегляду судом касаційної інстанції.

Крім того, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.06.2012 у справі № 5008/1439/2011 (розміщене за інтернет-посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/24927931), яке залишене без змін за наслідками перегляду судом апеляційної інстанції, відмовлено в задоволенні позову Закарпатської облради профспілок про набуття права власності на спірне приміщення.

Сама по собі передача спірних приміщень на баланс не свідчить про набуття права власності на ці приміщення. Відповідно до пункту 7 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 02.04.1994 № 02-5/225 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності" знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (правова позиція судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 12 червня 2007 року у справі № 3-1584к07/28/18 та від 29 січня 2008 року у справі № 3-4658к07).

Стосовно доводів позивача щодо невідповідності Порядку № 817 вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п. 1 § 32 розділу 4 Регламенту проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем'єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Пунктом 1 § 44 розділу 4 Регламенту передбачено, що проект акта Кабінету Міністрів (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань та щодо зміни особи, уповноваженої на підписання міжнародного договору України) розробник подає Мін'юсту для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, висновком про проведення антидискримінаційної експертизи, матеріалами погодження (листами із зауваженнями і пропозиціями) та довідкою, зазначеною у пункті 3 § 36 цього Регламенту.

Згідно з п. 1 § 46 розділу 4 Регламенту за результатами правової експертизи проекту акта Кабінету Міністрів Мін'юст оформляє висновок за встановленою ним формою, невід'ємною частиною якого є висновок за результатами експертизи на відповідність проекту акта положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У висновку Мін'юсту обов'язково зазначаються правові підстави прийняття акта з посиланням на норми законодавчих актів, згідно з якими предмет правового регулювання проекту акта належить до повноважень Кабінету Міністрів. Висновок підписує Міністр, а у разі його відсутності - перший заступник Міністра.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством юстиції України було проведено правову експертизу до проекту постанови КМУ про затвердження Порядку № 817, за результатами якої складено висновок про погодження проекту цієї Постанови із зауваженнями та застереженнями.

Крім того, як на час прийняття КМУ оскаржуваного розпорядження, так і дотепер Порядок № 817 не скасований та є чинним.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

На думку колегії судів, доказів, які б спростовували доводи відповідача та третіх осіб, позивач суду не надав.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 у справі № 802/2236/17-а.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат у справі, колегія суддів вказує, що з огляду на висновки суду про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову № 06-05/160 від 09.07.2018 Закарпатської обласної ради професійних спілок - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 26.04.2019.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя О.М. Чудак

Суддя Т.І. Шейко