Справа № 480/4702/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Соколов В.М.

24 квітня 2019 р.Справа № 480/4702/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області м. Суми про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В с т а н о в и л а:

18.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача Головного управління ДФС у Сумській області (подалі - ГУ ДФС у Сумській області, контролюючий орган) № Ф-7745-54 від 28.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15.819,54 грн.

В обґрунтування вимог, позивач зазначає, що не відноситься до осіб, які є платниками єдиного соціального внеску, оскільки є пенсіонером за віком. Тому позивач вважає вимогу про сплату боргу протиправною. Також позивач зазначає, що оскільки до 01.01.2017 року само зайняті особи-пенсіонери за віком мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від наявності доходу, то законодавчі зміни, якими зобов'язано сплачувати єдиний соціальний внесок фактично звузили вже існуючі права цих осіб, що є порушенням ст.ст. 22 та 28 Конституції України.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1, у відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що пільги на сплату єдиного внеску (звільнення від сплати) поширюються тільки на визначену законодавством категорію осіб, до яких особи, що провадять незалежну професійну діяльність, а саме юридичну практику, в тому числі адвокатську - не входять (а.с.24).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що при винесенні вимоги № Ф-7745-54 від 28.11.2018 року про необхідність погашення позивачкою податкового боргу зі сплати єдиного внеску, посадові особи ГУ ДФС у Сумській області діяли на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством, оскільки особи, які проводять незалежну професійну діяльність від сплати ЄСВ не звільняються.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при ухвалені рішення судом допущені істотні порушення процесуального і матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, позивач просить його скасувати та прийняти нове - про задоволення її адміністративного позову.

ОСОБА_1 зазначає, що вона з 2002 року є пенсіонером і відповідно до ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яке діяло на день її виходу на пенсію, було передбачено припинення її участі у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Вона набула право на пенсію, коли діяли закони, які звільняли її від сплати ЕСВ, тому вважає, що зміни законодавства, які значно погіршились на її соціальному стані, не повинні були застосовувати до неї. Повідомлення від Управління ДФС про необхідність подання нею заяви за формою 1-ЄСВ їй не направлялось, від неї е надходило заяви про поновлення обліку платника ЕСВ з 2017 року. Також, позивач зазначає про неправомірність нарахування відповідачем розміру ЕСВ, виходячи із розрахункової величини в розмірі 3.200 грн, замість розрахункової величини в розмірі 1.600 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Сумській області зазначає, що Податковий кодекс України, зокрема п. 14.1.1-1 ст. 14 ПК України визначає, що адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об'єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Відповідно до п. 1.3 Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.11.2011 року № 1588, взяттю на облік або реєстрацію у контролюючих органах підлягають усі платники податків.

Відповідно до Реєстру страхувальників, що ведуть органи Державної фіскальною служби, позивач ОСОБА_1 є платником єдиного внеску як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки заява про зняття з обліку як платника єдиного внеску за місцем реєстрації позивачем не подавалась.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановленому законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплату щомісяця. Законом України від 21.12.2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України» установлено, щомісячний розмір мінімальної заробітної плати: з 01.01.2017 року - 3200 грн, з 01.01.2018 року - 3723 грн. Платники, які перебувають на загальній системі оподаткування зобов'язані сплатити до 09.02.2018 року за звітний 2017 рік за звітний 2017 рік, щонайменше 8.448 грн. Щоквартальний платіж складає у 2018 році 24.57, 18 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом установлено і ці обставини не спростовуються учасниками справи, позивач ОСОБА_1 є адвокатом Національної асоціації адвокатів України, який проводить незалежну професійну діяльність, тобто є само зайнятою особою на загальній системі оподаткування. З 2002 року позивач є пенсіонером за віком, але продовжує здійснювати адвокатську діяльність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (подалі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

Згідно п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону України № 2464.

Так, згідно ч. 1 ст. 5 цього Закону облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону (роботодавців, фізичних осіб - підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику...

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону, взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014 року.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Положеннями ч. 8 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4, п. 5 ч. 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VI.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Пунктом 3 розділу VI. Порядок стягнення заборгованості з платників Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953, визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Судом установлено, що 28.11.2018 року відповідачем сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7745-54, відповідно до якої станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 становить 15.819,54 грн (а.с. 13).

Згідно з розрахунком (а.с. 20) означений борг виник за період 12 місяців 2017 року та 1, 2 і 3 кварталів 2018 року.

Приходячи до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та вимог позивача про визнання протиправною та скасування вимоги контролюючого органу від 28.11.2018 року № Ф-7745-54, колегія суддів зазначає, що означене рішення суб'єкта владних повноважень не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема п 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки періодом, за який платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, до яких відноситься і позивач ОСОБА_1, подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Таким чином, звітним податковим періодом для адвоката ОСОБА_1 є календарний рік, однак податковим органом обчислення єдиного внеску за 1, 2 та 3 квартали 2018 року проведено без врахування звітного періоду встановленого для позивача, як фізичної особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимога відповідача є протиправною та її належить скасувати, фактично задовольнивши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та скасувавши рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 року.

Судом першої інстанції означені обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, що є підставою для висновку про необхідність скасування судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 01.01.2017 року, тобто з часу внесення змін до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI Законами України: від 06.12.2016 року № 1774-VIII та від 03.10.2017 року № 2148-VIII, статус позивача - пенсіонер за віком не звільняє її від обов'язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок.

При цьому колегія суддів зазначає, що зміни внесені до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI Законами України: від 06.12.2016 року № 1774-VIII та від 03.10.2017 року № 2148-VIII в установленому порядку такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не визнані.

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

За приписами частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує верховенство права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у наступній практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» у рішенні від 07.07.1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17.10.1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» цей Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За приписами ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

З урахування прийнятого судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів приймає рішення про стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Сумській області судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, відповідно до квитанцій № 0.0..1 від 18.12.2018 року /а.с. 4/, та № 0.0..1 від 27.02.2019 року /а.с. 54/.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 28 листопада 2018 року № Ф-7745-54 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 15.819,54 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот дев'ятнадцять гривень 54 копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області (ЄДРПОУ 3945414) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1.762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 03 травня 2019 року.