Справа № 360/189/19
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/189/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

при секретарі судового засідання Кравцовій Т.С.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - Пугаченко Н.М., Мартинюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, припису про усунення виявлених порушень,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_4.) до Головного управління Держпраці у Луганській області (далі також - відповідач, ГУ Держпраці у Луганській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати постанову від 19.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у розміру 223 380 грн. відносно позивача на підставі абз. 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України;

- визнати протиправним та скасувати припис від 03.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П про усунення виявлених порушень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 26.11.2018 по 29.11.2018 інспектором праці ГУ Держпраці у Луганській області на підставі направлення № 01-17/686 від 26.11.2018 здійснено інспекційне відвідування позивача з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника(ів) до роботи без оформлення трудового договору, за результатами якого складений Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЛГ643/486/АВ від 29.11.2018 (далі також - Акт від 29.11.2018), де зазначено про порушення Позивачем вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпПУ та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413.

На підставі висновків Акту відвідування 03.12.2018 Відповідачем винесений припис № ЛГ643/486/АВ/П (далі також - Припис), яким зобов'язано Позивача надалі постійно дотримуватись вимог чинного законодавства.

Крім цього, 03.12.2018 Відповідачем відносно Позивача складений протокол про адміністративне правопорушення № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 21 КЗпП, який був надісланий для розгляду в Лисичанський міський суд.

19.12.2018 відповідачем винесена Постанова про накладення штрафу № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою до Позивача на підставі абз. 2 частини другої статті 265 КЗпПУ застосований штраф у розмірі 223 380 грн.

Позивач вважає, що Відповідач не дотримався процедури проведення інспекційного відвідування як заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, а також процедури накладення штрафу, у зв'язку з чим Акт відвідування не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення Позивачем порушень вимог законодавства про працю та документом, на підставі якого приймається Постанова про накладення штрафу та Припис.

Тобто, Відповідач під час проведення інспекційного відвідування та оформлення за його наслідками Акту відвідування і складання на підставі цього акту Постанови про накладення штрафу та Припису, діяв не у порядку та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому Постанова про накладення штрафу та Припис не відповідають вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими і підлягають скасуванню як протиправні.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке.

02.11.2018 до відповідача надійшло повідомлення Головного управлінні ДФС у Луганській області від 02.11.2018 № 7660/9/12-32-13-04-07, на підставі якого винесений наказ від 26.11.2018 № 555 «Про проведення інспекційного відвідували: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4».

26.11.2018 ГУ Держпраці у Луганській області винесене направлення № 01-17/686 на проведення інспекційного відвідування, яке отримано ФОП ОСОБА_4 26.11.2018.

26.11.2018 заступником начальника відділу державного нагляду в сфері трудових відносин ОСОБА_6, головним державним інспектором відділу державного нагляду в сфері трудових відносин ОСОБА_7 та головним державним інспектором відділу державного нагляду додержання законодавства соціального страхування ОСОБА_8 Управління з питань праці Головного управління було розпочато інспекційне відвідування.

Для участі у проведенні інспекційного відвідування були залучені спеціалісти Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області.

26.11.2018 ФОП ОСОБА_4 надав пояснення щодо ненадання інспекторам праці документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування.

26.11.2018 у зв'язку з неможливістю проведення інспекційного відвідування з причини створення перешкод у діяльності інспектора праці, а саме: ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, інспекторами праці винесений Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 26.11.2018 р. № ЛГ643/486/НД, згідно якого строк проведення інспекційного відвідування був зупинений до 28.11.2018.

26.11.2018 інспекторами праці складено Вимогу про надання/поновлення документів № ЛГ643/486/ПД від 26.11.2018, яка отримана ФОП ОСОБА_4 26.11.2018.

29.11.2018 інспектором праці за результатами інспекційного відвідування складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛГ643/486/АВ. Акт складено у двох примірниках, які підписані інспекторами праці, що його проводили, та ФОП ОСОБА_4.

03.12.2018 інспектором праці складено припис про усунення виявлених порушень № ЛГ643/486/АВ/П.

Під час інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_4 проводить господарську діяльності у двох закладах: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 та у кіоску АДРЕСА_2

Магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» має два відділи: один з продажу алкогольних виробів та продуктів харчування, другий - з продажу тютюнових виробів, виготовлення гарячих напоїв та продуктів швидкого харчування. Штатним розписом, затвердженим 29 грудня 2017 року, передбачено дві штатні одиниці для здійснення діяльності у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». Під час здійснення інспекційного відвідування у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» продаж товарів здійснювали два продавці. Інспектори праці Головного управління разом з головними спеціалістами фінансово-економічного відділу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області ОСОБА_10 і ОСОБА_11 були свідками здійснення громадянкою продажу тютюнових виробів покупцю.

Громадянка, яка здійснювала продаж тютюнових виробів, мотивуючи тим, ще ОСОБА_4 знаходиться у сусідньому торговому закладі, вийшла його запросити. На запитання інспекторів стосовно її прізвища не реагувала. Через декілька хвилин у заклад зайшов ФОН ОСОБА_4, на запитання стосовно працівниці, яка не повідомила свого прізвища та не повернулась на своє робоче місце, відповів, що він не знає, хто здійснює діяльність по продажу тютюнових виробів у його закладі. Продавець відділу з продажу алкогольних напоїв - ОСОБА_12, відмовилась надавати пояснення стосовно громадянки, яка здійснювала продаж у відділі з продажу тютюнових виробів. Згідно наданих документів ОСОБА_12 працює на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_4 з 28.11.2011 по трудовому договору.

Під час здійснення заходу контролю у кіоску АДРЕСА_2. було встановлено, що у закладі працює два продавця: ОСОБА_13 за трудовим договором від 10.10.2018. Відповідно до наданого договору їй встановлена заробітна плата у розмірі 3723,00 грн.; ОСОБА_14 працює у кіоску АДРЕСА_2 за цивільно-правовою угодою з 10.11.2018, змінює ОСОБА_15 Згідно пункту 2.1 цивільно-правової угоди виконавець зобов'язаний здійснювати реалізацію товарів, розмір оплати послуг складає 4000 гри. Згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_14 встановлений графік роботи з 8.00 до 17.00 «неділя через неділю», заробітна плата -мінімальна. Штатним розписом, затвердженим 29.12.2017, передбачено дві штатні одиниці для здійснення діяльності у кіоску АДРЕСА_2. Таким чином, встановлені факти свідчать про порушення частини першої статті 21 КЗпП.

26.11.2018 інспектором праці ОСОБА_6 з використанням засобу відеотехніки був зроблений відеозапис, що зафіксував факт надання пояснень ОСОБА_14 у кіоску АДРЕСА_2 Відеозйомка проводилась у присутності наступних свідків, а саме: інспекторів праці Головного управління ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також спеціалістів Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області ОСОБА_10 і ОСОБА_11

07.12.2018 перший заступник начальника Головного управління ОСОБА_16 прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД о 10 год. 00 хв. 19.12.2018.

07.12.2018 Головне управління склало повідомлення № 01-15/4107, яке отримано 07.12.2018 ФОП ОСОБА_4.

19.12.2018 першим заступником начальника Головного управління розглянуто справу та винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС (далі - Постанова № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС) у розмірі 223380,00 грн.

Вважає, що посадовими особами Головного управління неухильно дотримано норми матеріального та процесуального права під час підготовки до інспекційного відвідування, його проведення та прийняття рішення про накладення штрафу.

Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Просить у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування постанови від 19.12.2018 № ЛГ 643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу, припису про усунення виявлених порушень від 03.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П та стягнення з Відповідача судових витрат відмовить повному обсязі за необґрунтованістю.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків (а.с.42).

Ухвалою від 28.01.2019 відкрите провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.02.2019 (а.с. 1-2).

18.02.2019 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено, підготовче засідання призначено на 06.03.2019 (а.с. 109).

06.03.2019 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено, підготовче засідання призначено на 20.03.2019 (а.с. 131).

Ухвалою від 20.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті на 02.04.2019 (а.с. 140).

02.04.209 за клопотанням сторін розгляд справи відкладено, судове засідання призначено на 10.04.2019 (а.с. 156).

10.04.209 оголошено перерву на 17.04.2019 (а.с. 171).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.06.1997 за № 2 001468, реєстраційний номер облікової картки платника податку та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1 (а.с. 72, 73).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видами діяльності Позивача є: Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 63.99 надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у., 47.26 роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, 73.20 дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки, 82.99 надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.

02.11.2018 до ГУ Дердпраці у Луганській області надійшло повідомлення Головного управлінні ДФС у Луганській області від 02.11.2018 № 7660/9/12-32-13-04-07, на підставі якого винесений наказ від 26.11.2018 № 555 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_4» (а.с. 97-98, 33).

26.11.2018 відповідачем винесене направлення № 01-17/686 на проведення інспекційного відвідування, яке отримано ФОП ОСОБА_4 26.11.2018 (а.с. 12).

Згідно Положення про Головне управління Держпраці у Луганській області воно для виконання покладених на нього завдань має право здійснювати фіксацію процесу проведення перевірок, інспекційних відвідувань з використанням засобів аудіо-, фото- та відеотехніки (пп.49 п. 4), а також залучати спеціалістів органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, вчених, представників організацій роботодавців, профспілок та інших інститутів громадянського суспільства, а також підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками) для розгляду питань, що належать до компетенції Управління Держпраці (пп.1 п. 6 ) (а.с.92-95).

29.11.2018 інспектором праці за результатами інспекційного відвідування складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № ЛГ643/486/АВ ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника(ів) до роботи без оформлення трудового договору, де зазначено про порушення Позивачем вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпПУ та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015№ 413, а саме:

- ОСОБА_14 працює у кіоску АДРЕСА_2 за цивільно-правовою угодою з 10.10.2018, змінює ОСОБА_13 Згідно пункту 2.1 цивільно- правової угоди виконавець зобов'язаний здійснювати реалізацію товарів, розмір оплати послуг складає 4000 грн. Згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_14 їй встановлено графік роботи з 8.00 до 17.00 «неділя через неділю», заробітна плата - мінімальна. Штатним розписом, затвердженим 29.12.2017 передбачено дві штатні одиниці для здійснення діяльності у кіоску АДРЕСА_2. Таким чином, встановлені факти свідчать про порушення частини першої статті 24 КЗпП.

- Магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» має два відділи: один з продажу алкогольних виробів та продуктів харчування, другий по продажу тютюнових виробів, виготовлення гарячих напоїв та продуктів швидкого харчування. Штатним розписом, затвердженим 29.12.2017, передбачено дві кількісні штатні одиниці для здійснення діяльності у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». Під час здійснення інспекційного відвідування у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» продаж товарів здійснювало два продавця. Посадові особи Головного управління Держпраці у Луганській області та Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області були свідками здійснена громадянкою продажу тютюнових виробів покупцю. Громадянка, яка здійснювала продаж тютюнових виробів, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 знаходиться у сусідньому торговому, закладі вийшла його запросити. На запитання інспекторів стосовно її прізвища не реагувала. Через декілька хвилин у заклад зайшов ФОП ОСОБА_4, на запитання стосовно працівника, яка не повідомила свого прізвища, та не повернулась на своє робоче місце відповів, що він не знає хто здійснює діяльність по продажу тютюнових виробів у його закладі. Продавець відділу по продажу алкогольних напоїв - ОСОБА_17, відмовилась надавати пояснення стосовно громадянки, яка здійснювала продаж у відділі по продажу тютюнових виробів. Виявлені факти свідчать про порушення частин першої, третьої статті 24 КЗпП та ПКМУ № 413 (а.с. 13-20, 31,32).

03.12.2018 інспектором праці складений припис про усунення виявлених порушень № ЛГ643/486/АВ/П (а.с. 21-24).

Відповідно до цивільно-правового договору № 1 від 10.11.2018, укладеного у м. Лисичанську, фізична особа ОСОБА_14 (Виконавець) з однієї сторони та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (Замовник) уклали цей договір про наступне.

Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги з реалізації товарів в обсязі і на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказані послуги.

Виконавець зобов'язаний:

консультувати покупців;

приймати та розміщувати товар;

здійснювати реалізацію товару;

підтримувати чистоту у крамниці.

Замовник зобов'язаний надавати Виконавцю необхідні документи, інформацію та довіреності, необхідні для виконання покладених на Виконавця обов'язків.

Вартість послуг складає 4000 грн.

Оплата здійснюється у готівковій формі у національній валюті протягом 5 календарних днів з дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг (а.с.31).

Відповідно до пояснень ОСОБА_14 від 26.11.2018 на адресу Управління Держпраці вона пояснила, що працює у кіоску АДРЕСА_2 продавцем з 19.11.2018, графік роботи з 8-00 до 17-00 за цивільно-правовою угодою з мінімальною заробітною платнею, графік роботи встановлений тиждень через тиждень (а.с.99).

Згідно Акту приймання-передачі робіт (послуг) від 25.12.2018 за Договором № 1 від 10.11.2018 ОСОБА_4 як замовник прийняв виконані роботи від Виконавця ОСОБА_14, претензій не мав, видана сума на руки - 3220 грн. (а.с.32).

19.12.2018 ГУ Дердпраці у Луганській області винесена Постанова про накладення штрафу № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою до ФОП ОСОБА_4 на підставі абз. 2 частини другої статті 265 КЗпПУ застосований штраф у розміру 223 380 грн. (а.с. 28-31)

Згідно постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 04.01.2019 ОСОБА_4 піддано за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі у розмірі 8500,00 грн. (а.с.144), який позивачем сплачений (а.с.145). Згідно постанови ОСОБА_4 провину визнав у повному обсязі, визнавши, що дійсно, використовуючи як ФОП найману працю, допустив працівників до роботи у якості продавців без оформлення трудових договорів, у чому розкаявся.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працює спеціалістом в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області. Приблизно наприкінці листопада 2018 року, точної дати не пам'ятає, вона залучалася при проведенні інспекційного відвідування посадовими особами Головного управління Держпраці у Луганській області магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» у м. Лисичанську, де провадить підприємницьку діяльність ОСОБА_4 Вона особисто разом з працівниками ГУ Держпраці бачила, як невідома жінка у відділі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» відпускала товар, тобто отримувала заказ, віддавала товар та отримувала за цей товар гроші. Коли вони підійшли до цієї жінки, представилися та поставили запитання щодо діяльності стосовно продажу товару, жінка не представилася, повідомила, що їй необхідно відійти, після чого пішла з місця проведення торгівлі. Через незначний час підійшов ОСОБА_4 та почав спілкуватися з працівниками ГУ Держпраці. Свідок підтвердив, що незнайома жінка дійсно до початку інспектування продавала товар в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у м. Лисичанську.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що приблизно на початку листопада 2018 року вона уклала цивільно-правову угоду з ОСОБА_4 стосовно прибирання у кіоску АДРЕСА_2 де проводилася реалізація товару. Вона приходила у вільний час та виключно прибиралася у кіоску: мила підлогу, витирала пил тощо. Товаром у кіоску вона не торгувала. Під час перевірки вона писала пояснення стосовно того, що торгувала у вказаному кіоску товаром та працювала тиждень через тиждень, оскільки це їй сказали перевірячі. Однак відносно неї не застосовувалися методи насильства чи погрози, пояснення вона писала добровільно. До правоохоронних органів стосовно незаконних дій працівників ГУ Держпраці відносно неї свідок ОСОБА_14 не зверталася.

В судовому засіданні був переглянутий запис періоду перевірки у кіоску АДРЕСА_2 згідно якого було встановлене таке. Під час перевірки був присутній ОСОБА_4 та ОСОБА_14. ОСОБА_14 добровільно писала пояснення та пояснювала, що торгувала у кіоску тиждень через тиждень. Записом зафіксовано, що у кіоск прийшла жінка, яка пояснила, що прийшла на зміну ОСОБА_14 Під час запису ОСОБА_14 не виказувала скарг на працівників ГУ Держпраці та добровільно надавала письмові пояснення. Під час запису ані позивач, ані свідок ОСОБА_14 не скаржилися на працівників Держпраці стосовно можливого тиску для надання певних свідчень. Також судом під час перегляду запису не виявлено фактів тому, що працівники ГУ Держпраці схиляли ОСОБА_14 для надання певних свідчень.

Правова позиція суду обґрунтована наступним.

Щодо порядку та процедури проведення ГУ Держпраці у Луганській області інспекційного відвідування.

Частинами 1 та 2 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі також - Порядок №295), встановлено, що Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пункт 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі також - Положення №96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлює, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п.8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Пунктом 9 Порядку №295 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків

Судом при дослідженні матеріалів та пояснень свідків встановлено, що інспекторами пред'явлено посвідчення та повідомлено представниками якого органу є інспектори, надано для ознайомлення направлення.

При цьому, суд вважає, що відповідно положень названої вище Конвенції та Порядку № 295 повідомлення про здійснення інспекційного відвідування з питань неоформлених працівників є правом, а не обов'язком органу Держпраці.

У відповідності до п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктом 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктами 27 та 29 Порядку №295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень на акт відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З викладеного вбачається, що безпідставним є посилання позивача на можливість прийняття постанови про накладення штрафу лише на підставі акту перевірки, оскільки п. 27, 29 Порядку № 295 прямо передбачено право контролюючого органу за результатами інспекційного відвідування винести припис та/або вжити заходів притягнення до відповідальності об'єкту відвідування.

Посилання позивача на п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою КМУ від 17 липня 2013 року №509 (надалі Порядок № 509), не може бути прийнятий судом до уваги в якості обґрунтування задоволення позову, оскільки даний порядок регламентує процедуру розгляду справи про накладення штрафу, накладення штрафу, права обов'язки суб'єктів процедури.

Тоді як форми та порядок здійснення контролю за діяльністю суб'єктів господарювання у сфері дотримання законодавства про працю регламентовано Порядком №295.

Застосування терміну «перевірка» у тексті Порядку № 509 вочевидь свідчить лише про те, що останній був прийнятий раніше за Порядок № 295, де застосовується термін «інспекційне відвідування», замість визначення яке містилось у наказі Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики України від 04.12.2017 № 1917.

Тоді як за правовим змістом поняття «інспекційне відвідування» та перевірка в даному випадку є тотожними та являють собою форми державного контролю у сфері дотримання вимог законодавства про працю.

По суті виявлених порушень суд зазначає наступне.

Відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства, про що зазначено в ч.1 ст.2 Закону України «Про зайнятість населення».

Частиною першою ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймам на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоровся та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_4 у якості роботодавця з одного боку та ОСОБА_14 і невідомою жінкою у якості працівника з іншого боку.

В ході судового розгляду в якості свідків була допитана спеціаліст Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області ОСОБА_11, яка підтвердила, що в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у м. Лисичанську, де провадить підприємницьку діяльність ОСОБА_4, вона особисто разом з працівниками ГУ Держпраці бачила, як невідома жінка у відділі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» відпускала товар, тобто отримувала заказ, віддавала товар та отримувала за цей товар гроші. Після приходу інспекторів невідома жінка пішла з місця проведення торгівлі у невідомому напрямку. Через незначний час підійшов ОСОБА_4 та почав спілкуватися з працівниками ГУ Держпраці. Свідок як працівник Пенсійного фонду залучалася для проведення працівниками Управління Держпраці інспекційного відвідування.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що приблизно на початку листопада 2018 року вона уклала цивільно-правову угоду з ОСОБА_4 стосовно прибирання у кіоску АДРЕСА_2 де проводилася реалізація товару. Вона приходила у вільний час та виключно прибиралася у кіоску: мила підлогу, витирала пил тощо. Товаром у кіоску вона не торгувала. Під час перевірки вона писала пояснення стосовно того, що торгувала у вказаному кіоску товаром та працювала тиждень через тиждень, оскільки це їй сказали перевірячі. Однак відносно неї не застосовувалися методи насильства чи погрози, пояснення вона писала добровільно. До правоохоронних органів стосовно незаконних дій працівників ГУ Держпраці відносно неї свідок ОСОБА_14 не зверталася.

Надані в ході судового засідання свідком ОСОБА_14 пояснення судом визнаються такими, які не відповідають фактичним обставинам та суперечать усім іншим доказам по справі з таких підстав.

Самим цивільно-правовим договором № 1 від 10.11.2018 прямо визначено, що Виконавець - ОСОБА_14 зобов'язується надати Замовнику (позивачу) послуги саме з реалізації товарів в обсязі і на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказані послуги. Серед інших обов'язків, Виконавець зобов'язаний був «здійснювати реалізацію товару», а також «підтримувати чистоту у крамниці».

Зобов'язаннями Замовника було надавати Виконавцю необхідні документи, інформацію та довіреності, необхідні для виконання покладених на Виконавця обов'язків.

Тобто, самим договором № 1 від 10.11.2018 не передбачено, що Виконавець виконує функції «з прибирання приміщення», а обов'язки Замовника зовсім не передбачають забезпечення Виконавця необхідним інвентарем для прибирання приміщення.

Також така позиція суду підтверджується й змістом акту прийому виконаних робіт, в якому також відсутні відомості про виконану роботу Виконавця саме виключно з «прибирання приміщення».

Крім того, ОСОБА_14 добровільно надала 26.11.2018 пояснення, де прямо зазначила, що тиждень працювала в кіоску АДРЕСА_2 саме «продавцем» за графіком - тиждень через тиждень, при цьому ніякого тиску для надання неправдивих пояснень з боку працівників ГУ Держпраці не відбувалося. Також факт роботи свідка саме продавцем підтверджується відеозаписом від 26.11.2018, на якому інша жінка пояснила, що прийшла в кіоск змінити ОСОБА_18 на роботі.

Усі зібрані по справі докази стосовно свідка ОСОБА_14 спростовують її свідчення відносно того, що вона виконувала роботу прибиральниці в кіоску АДРЕСА_2 за цивільно-правовим договором.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем ФОП ОСОБА_4 були допущені до роботи працівники у кіоску АДРЕСА_2 та магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» без належного оформлення трудових відносин, а саме: ОСОБА_14 та жінка, особу якої не вдалося встановити, які не були належним чином оформлені як працівники, що в свою чергу є порушенням ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Ознаки здійснюваних зазначеними особами дій на користь ФОП ОСОБА_4 відповідають послугам продавця згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 65. Торгівля та громадське харчування», який затверджено наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України 30.11.1999 № 918 та погоджено з Міністерством праці та соціальної політики України, та повинен виконувати роботу згідно режиму магазину за прилавком, відповідати на запитання покупців щодо товару, передавати товар покупцю, приймати оплату, використовувати ваги тощо.

У роз'ясненнях, наданих у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття на роботу належним чином оформлене.

Водночас, не зважаючи на допуск працівників до виконання посадових обов'язків, позивачем як роботодавцем не були укладені трудові договори у відповідності до вимог статті 24 КЗпП України, за що встановлена відповідальність згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує зміст постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 04.01.2019, згідно якої ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП (а.с.144). Так, згідно змісту постанови позивач при розгляді справи про адміністративне правопорушення провину визнав у повному обсязі, визнавши, що дійсно, використовуючи як ФОП найману працю, допустив працівників до роботи у якості продавців без оформлення трудових договорів, у чому розкаявся.

Тобто, позивач добровільно сам підтвердив факти допуску конкретних осіб до роботи в якості продавців без оформлення трудових договорів в кіоску АДРЕСА_2 та магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що було зафіксовано представниками ГУ Держпраці при інспекційному відвідуванні.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Підтвердженням наведеного слугують приписи ч. 7 ст. 78 КАС України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Відтак, на підставі зібраних доказів саме адміністративним судом слід дійти висновку про порушення позивачем вимог частини першої та третьої статті 24 КЗпП України в частині допуску зазначених вище осіб до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, санкції, передбачені абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, застосовуються у випадку, коли неподання повідомлення про працевлаштування призводить до виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків, тоді як сам по собі факт неподання повідомлення про працевлаштування без відповідних наслідків не є підставою для застосування вказаних санкцій.

Беручи до уваги, що позивач допустив до роботи ОСОБА_18 та жінку, особу якої встановити не вдалося, не уклавши з ними трудового договору, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано застосував до нього штрафні санкції, передбачені абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання протиправними та скасування постанови від 19.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС та припису від 03.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 статті 242).

Представник позивача наполягав на застосуванні висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 по справі № 814/2156/16, стосовно того, що за умови накладення на особу штрафу в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення, накладення на таку особу за те ж правопорушення штрафу постановою Управління Держпраці є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України (а.с.139-143).

Представник відповідача наполягав на застосуванні висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 522/12566/18, стосовно того, що за змістом частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України суб'єктами відповідальності за цією статтею є виключно юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю. Натомість, суб'єктами адміністративної відповідальності за нормами КУпАП можуть бути осудні фізичні особи, що досягли 16 років, службові і посадові особи; батьки (за протиправні дії неповнолітніх, якщо вони вчинили адміністративний проступок у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років); і в окремих випадках - юридичні особи.

Отже, накладення на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, санкцій відповідно до статті 265 Кодексу законів про працю України не охоплюється поняттям «притягнення до адміністративної відповідальності», а адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності компетентних органів (посадових осіб) щодо накладення таких санкцій не підпадають під дію пункту 1 частини першої статті 20 КАС України та, відповідно, підсудні окружним адміністративним судам (а.с.146-147).

Розглядаючи дану адміністративну справу, суд вважає за необхідне застосувати висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 522/12566/18, оскільки у вказаній постанові наданий розширений аналіз норм діючого законодавства, порівняно з іншою постановою. Суд визнає висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 522/12566/18, такими, які в повній мірі відповідають характеру спірних правовідносин, які вирішуються по даній адміністративній справі.

Враховуючи зазначене, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що в задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 необхідно відмовити, оскільки відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

Як наслідок, усі аргументи, зазначені позивачем та його представником як підстави для задоволення позовних вимог, були перевірені судом та не було встановлено тих порушень з боку відповідача, які б свідчили про наявність підстав для скасування спірної постанови та припису, що є підставами для відмови у задоволенні позову.

У зв'язку із відмовою в задоволені позову судові витрати зі сплати судового збору Позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 8, 11, 71, 72, 86, 94, 158-163 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови від 19.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу в розміру 223 380 грн. відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на підставі абз. 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, визнання протиправним та скасування припису від 03.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П про усунення виявлених порушень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26 квітня 2019 року.

Суддя С.В. Борзаниця