Справа № 185/9336/18(2-а/185/29/19)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 185/9336/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2019 року (суддя Перекопський М.М., м. Павлоград) у справі № 185/9336/18

за позовом ОСОБА_1

до старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови, -

встановив:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 472682 від 24.10.2018 р.;

- визнати дії старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 незаконними;

- провадження по адміністративній справі щодо позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, закрити.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2019 року позов задоволено частково, а саме:

- скасовано постанову старшого інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії БР № 472682 від 24.10.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП;

- закрито справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивача мотивовано відсутністю доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на норми ст. 79 КАС України, якими на позивача покладено обов'язок щодо надання доказів в обґрунтування своєї позиції, що у межах розгляду цієї справи позивачем виконано не було. Водночас зазначає, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена інспектором у порядку та з дотриманням норм чинного законодавства України.

З огляду на це, скаржник вказує на відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу скаржника до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

В судове засідання представники учасників процесу не з'явилися, повідомлені належним чином, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою серії БР № 472682 від 24.10.2018 року старшим інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень.

Відповідно до копії вказаної постанови, яка міститься в матеріалах справи, 04.10.2018 року о 10 год. 30 хв. в м. Павлограді на перехресті вулиці Заводська та провулку Залізничного водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рута-41, н.з. АЕ 2132 АВ, який використовується для перевезення пасажирів, та має технічні несправності, а саме не працюють передбачені склообмивачі та відсутній склоочисник, чим порушив п. 31.4.4 "а, б" Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - ПДР) (а.с.6).

Суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем п. 31.4.4. "а, б" ПДР, сторони не надали. Отже, правомірність прийняття відповідачем постанови серії БР № 472682 від 24.10.2018 року не доведено, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування оскарженої постанови;

- вчинення інспектором патрульної поліції дій з притягнення позивача до адміністративної відповідальності належало до його повноважень, тому позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у службової особи скаржника існувало переконання про порушення позивачем Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Оскаржена позивачем постанова не містить відомостей щодо додавання до неї доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, а саме: клопотання, рапорту, фото- та відеофіксації адміністративного правопорушення, відеозапису з нагрудної камери, показань свідків, на підставі яких згідно з ст.ст. 251 і 252 КУпАП інспектором було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП.

Колегія суддів погоджується із застосуванням у межах розгляду цієї справи судом першої інстанції норм ч. 2 ст. 77 КАС України, якими передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Саме презумпція вини суб'єкта владних повноважень є ознакою, яка відрізняє адміністративне судочинство від інших процесуальних законів. Отже, в цьому випадку обов'язок доведення правомірності винесеного службовою особою скаржника рішення покладається саме на нього як суб'єкта владних повноважень.

Також, згідно з ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

З огляду на це, постанова про адміністративне правопорушення, складена інспектором, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73,74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази на обґрунтування оскаржуваної постанови в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що скаржником у встановлений законом спосіб не доведено правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Враховуючи заперечення позивачем факту порушення ним ПДР та відсутність посилань на будь-які докази вчинення адміністративного проступку в оскаржуваній постанові, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2019 року у справі № 185/9336/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко