Справа № 826/14644/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

Київ

справа №826/14644/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2793/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
на постановуОкружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року (суддя: М.А. Бояринцева М.А.)
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року (колегія суддів у складі: В.Е. Мацедонська, Т.М. Грищенко, І.О. Лічевецький)
у справі №826/14644/13-а
за позовомПриватного підприємства «Пара-Плюс»
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Пара-Плюс» (далі - ПП «Пара-Плюс») звернулось до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 03 вересня 2013 року № та №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки відповідача спростовуються належними первинними документами та реальністю виконаних господарських операцій, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконним та підлягають скасуванню. Окрім того, платник податку не може нести відповідальності за несумлінне ставлення своїх контрагентів до виконання ними податкових зобов'язань чи неспроможності податкових органів якісно та своєчасно виконувати свої обов'язки по перевірках.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 3 вересня 2013 року № та № .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентом, підтверджується первинними документами.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що судові рішення були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, що мають значення для вирішення справи, судами з'ясовані неповно. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням апеляційної скарги.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у період з 06 серпня 2013 року по 12 серпня 2013 року податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Пара-Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Будівельний дім «Асторіон» за період з 01 листопада 2012 року по 30 листопада 2012 року, за результатами якої складено акт від 19 серпня 2013 року №354/26-54-22-03-07/33496619, яким встановлено наступні порушення позивачем:

п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за 2012 рік на загальну суму 142902,00 грн.;

порушення п.198.1, п.198.4, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 136097,00 грн., у тому числі за листопад 2012 року - 136097,00 грн.

При проведенні перевірки позивача відповідачем були використані матеріали отримані від ДПІ у Солом'янському районі м. Києва від 17 травня 2013 року №1006/22.5-15/37955051 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Будівельний дім «Асторіон» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2013 року. Відповідно до якого документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із постачальниками.

На підставі акта перевірки №354/26-54-22-03-07/33496619 від 19 серпня 2013 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 03 вересня 2013 року:

№, згідно якого за порушення п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 178627,50 грн., у тому числі 142902,00 грн. за основним платежем та 35725,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

№, згідно якого за порушення п.198.1, п.198.4, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 170121,25 грн., у тому числі 136097,00 грн. за основним платежем та 34024,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ПП «Пара-Плюс» є: електромонтажні роботи, а у його контрагента - ТОВ «Будівельний дім «Асторіон» видами діяльності є: оптова торгівля м'ясом і м'ясними продуктами, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, неспеціалізована оптова торгівля, оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування, пакування.

Судами також встановлено, що ПП «Пара-Плюс» замовило у ТОВ «Будівельний дім «Асторіон» товар (обладнання охоронно-тривожної сигналізації, автоматичної пожежної сигналізації та систем відеоспостереження), а ТОВ «Будівельний дім «Асторіон» поставило позивачу замовлений товар.

Суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку обставинам справи та досліджуючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товару, дійшли правильного висновку, що реальність господарських операцій позивача за наведеним договором підтверджується первинними документами податкового обліку, які містять всі необхідні реквізити, в тому числі найменування та кількість переданого товару, підписи уповноважених осіб, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: видатковими та податковими накладними, рахунками-фактури, виписками порахунку, що підтверджують перерахування коштів за поставлений товар на рахунок контрагента, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за листопад 2012 року.

При укладенні договору сторонами досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених зі спірним контрагентом договору, цілком обґрунтовано також врахували те, що позивач придбаний у ТОВ «Будівельний дім «Асторіон» товар використав у власній господарській діяльності, основним видом якої є електромонтажні роботи, в рамках договорів з ПАТ «Банк Кіпру» №ВС-31 від 01 листопада 2012 року, №ОТС-31 від 01 листопада 2012 року, №СКД-31 від 01 листопада 2012 року на поставку сертифікованого обладнання та матеріалів, а також виконання робіт по монтажу системи відеоспостереження, здійснення налагодження, випробовування змонтованого обладнання відеосистеми та передачі для підключення системи на пульт централізованої охорони, а також договору з ТОВ «Партнер Констракшн» №ВС-04/11 від 04 листопада 2012 року, №СС-01/11 від 04 листопада 2012 року на встановлення зі своїх матеріалів систем СКС, відеоспостереження, музикального озвучення, охоронної сигналізації, доступу в приміщення кафе, охоронно-тривожної, автоматичної пожежної сигналізації, телефонної, відеоспостереження, відеодомофону в приміщенні ресторану, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту на підставі податкових накладних, виданих контрагентом, який на час здійснення господарських операцій був зареєстрований у встановленому законодавством порядку.

Поруч з цим, судами правильно взято до уваги, що в обґрунтування донарахування податку на додану вартість та податку на прибуток відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на матеріалі перевірки контрагента позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та від'ємне значення не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду