Справа № 160/3690/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
24 квітня 2019 р.Справа №160/3690/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Врона О.В., розглянувши заяву Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО "КАРЛССОН" про забезпечення позову Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО "КАРЛССОН" до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача, Дніпропетровська обласна державна адміністрація, Товариство з додатковою відповідальністю "Новомосковське автотранспортне підприємство", Публічне акціонерне товариство "Північтранс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про визнання протиправними дій та визнання недійсними адміністративних договорів,-
23.04.2019 року Приватне виробничо-сервісне підприємство СТО "КАРЛССОН" (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача, Дніпропетровська обласна державна адміністрація, Товариство з додатковою відповідальністю "Новомосковське автотранспортне підприємство", Публічне акціонерне товариство "Північтранс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" з позовними вимогами:
- визнати протиправними дії директора департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської облдержадміністрації щодо призначення тимчасово перевізників до проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) відповідно до яких було укладено наступні договори:
з ТДВ «Новомосковське АТП» на перевезення пасажирів на маршруті № 209 «м. Дніпро, АС «АС Лівий берег» - смт. Меліоративне»;
з ТОВ «Автотранссервіс» на перевезення пасажирів на маршруті № 263 «м. Дніпро АС, «АС Лівий берег» - с. Новоселівка»;
- визнати протиправними дії Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської ОДА щодо призначення та проведення конкурсу щодо визначення перевізника для перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути), а саме на маршрутах:
24.04.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було прийнято вищезазначений адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні.
24.04.2019р. від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову наступним шляхом:
Із даних сум недоотриманої вигоди, позивач сплачує кредити, які отримувались для закупівлі нового транспорту та оновлення рухомого складу підприємства, здійснює ремонт транспортних засобів закупівлю додаткових матеріалів для ремонту транспортних засобів, а також здійснює виплату заробітної плати всім співробітникам підприємства.
Видаючи накази від 21.02.2019 №25, від 21.02.2019 №26, від 21.02.2019 №27 та укладаючи на їх виконання тимчасові договори, відповідач відсторонив позивача від здійснення передбаченої укладеним договором господарської діяльності щодо здійснення перевезення пасажирів позбавивши тим самим роботи водіїв, близько 50 осіб, які працюють на підприємстві і яким необхідно виплачувати заробітну плату із розрахунку 4 300,00 (чотири тисячі триста грн. 00 копійок) в місяць, тобто разом 215 000,00 (двісті п'ятнадцять тисяч грн. 00 копійок), що є упущеною і недоотриманою вигодою підприємства.
Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає здійснити розгляд даного клопотання без повідомлення учасників справи.
30.07.2018 року ПВСП СТО «Карлссон» подало до Дніпропетровської ОДА, як до організатора перевезень на внутрішньообласних маршрутах, відповідні заяви на продовження строку дії договорів №180 та № 189 про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) від 20.08.2013р., із передбаченими додатками, які були розглянуті та погоджені, в результаті чого, 30.10.2018 між ПВСП СТО «Карлссон» та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської ОДА було укладено додаткову угоду №1 до договору №180 та додаткову угоду №1 договору № 189, згідно до умов яких термін дії вищевказаних договорів продовжено до 30.10.2023 року.
22 лютого 2019 на електронну адресу Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» (надалі - ПВСП СТО «Карлссон») було отримано телефонограму за вих.№883/0/112-19 від 22.02.2019, в якій було зазначено, що згідно з наказами директора департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської облдержадміністрації від 21.02.2019 №25, від 21.02.2019 №26, від 21.02.2019 №27 про призначення тимчасово перевізників до проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) укладено договори:
з ТДВ «Новомосковське АТП» на перевезення пасажирів на маршруті № 209 «м. Дніпро, АС «АС Лівий берег» - смт. Меліоративне»;
з ТОВ «Автотранссервіс» на перевезення пасажирів на маршруті № 263 «м. Дніпро АС, «АС Лівий берег» - с. Новоселівка».
Вважаючи дані дії та накази відповідача протиправними підприємство з метою захисту порушених прав звернулось до суду з вказаним адміністративним позовом.
Згідно з ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо, зокрема, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.
Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
На підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року № 2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
В той же час заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі з приводу порушення яких заявлено адміністративний позов.
Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;
- наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;
- ймовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпеченню позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Аналіз викладених обставин дає підстави для висновку, що необхідним є вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, які є повністю співмірними з позовними вимогами та відповідають принципу адекватності заходу забезпечення.
Зважаючи на те, що позивачем були укладені нові договори №180, №189 від 20.08.2013 року, зі строком їх дії по 30.10.2023 року, враховуючи, те що правомірність дій відповідача щодо видачі наказів буде встановлюватися судом в межах даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що виконання наказів до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, створює очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому та, відповідно, ефективного захисту (поновлення) порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Разом з тим суд зазначає, що стосовно такого виду застосування заходів забезпечення позову як зупинення дії документів, виданих відповідачем на підставі зазначених наказів, в тому числі, договорів на перевезення, укладених з третіми особами, а також паспортів маршрутів та інших дозвільних документів, з огляду на приписи п.1 ч.1 ст.151 КАС України та наведене в ст.4 КАС України визначення індивідуального акту вбачається, що законодавець не відносить до індивідуальних актів документи, як то договори, паспорти.
Також, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зобов'язання Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської облдержадміністрації забезпечити обслуговування вищезгаданих маршрутів перевізником ПВСП СТО «Карлссон», буде мати наслідком збереження існуючого становища, а саме забезпечення обслуговування населення даними маршрутами, до розгляду справи по суті.
Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
За наведених обставин суд вважає, що клопотання про забезпечення позову є обгрунтованим та підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 166, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Заяву Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО "КАРЛССОН" про забезпечення адміністративного позову - задовольнити частково.
Зупинити дію наказів директора департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської облдержадміністрації від 21.02.2019 №25, від 21.02.2019 №26, від 21.02.2019 №27 про призначення тимчасово перевізників до проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньообласні маршрути) до набрання законної сили судовим рішенням.
Зобов'язати Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської облдержадміністрації забезпечити обслуговування вищезгаданих маршрутів перевізником ПВСП СТО «Карлссон» до набрання законної сили судовим рішенням.
В іншій частині вимоги заяви залишити без задоволення.
Ухвала підлягає негайному, обов'язковому виконанню шляхом направлення її державним органам для вжиття відповідних заходів згідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.В. Врона