Справа № 822/2139/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2139/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

22 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника відповідача: Федючка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № 0-2213 від 13.04.2018 року, яким фізичній особі ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 25 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у власності позивача перебуває автомобіль, який відповідно до інформаційних систем податкового органу є об'єктом оподаткування транспортним податком, і його вартість є більшою за 750 мінімальних заробітних плата.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є власником транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, універсал В легковий, об'єм двигуна НОМЕР_2 см куб, тип пального дизель.

13.04.2018 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-2213, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання зі сплати транспортного податку за 2016 рік в сумі 25000 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що судом за результатами вчинених процесуальних дій у межах своєї компетенції не отримано, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що у розпорядженні Головного управління ДФС у Хмельницькій області на момент визначення позивачеві податкового зобов'язання з транспортного податку була наявна отримана у встановленому законом порядку від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, універсал В легковий, об'єм двигуна НОМЕР_2 см куб, тип пального дизель.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу є об'єктами оподаткування.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України у редакції згідно з Законом України від 24.12.2015 року № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка. Тому, з 1 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що станом на 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата склала 1378,00 грн. (ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік"), а отже 750 розмірів мінімальної заробітної плати, станом на 01.01.2016 року, становило 1 033 500 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн., та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

За змістом абзацу другого підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України середньоринкова вартість автомобілів для цілей віднесення їх до об'єктів оподаткування транспортним податком визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

На виконання вимог підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика) (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 1 Методики, вона встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (далі також Порядок №403), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Ср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Пунктом 13 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу. Обов'язок щодо визначення середньо ринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення має бути отримана від Мінекономрозвитку податковим органом інформація про вартість автомобіля, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переклчення передач, пробігу легкового автомобіля.

Слід зазначити, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2018 витребувано в Міністерства економічного розвитку і торгівлі України інформацію про транспортний засіб марки Volkswagen, моделі Touareg, типу універсал - В (легковий), 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, шасі НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3, розраховану відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, однак Мінекономрозвитку надано інформацію, яка розрахована у 2018 році згідно Методикою (а.с.66).

А тому, для повного з'ясування обставин у даній справі, Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.02.2019, витребував у Мінекономрозвитку інформацію про транспортний засіб марки Volkswagen, моделі Touareg, типу універсал - В (легковий), 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, шасі НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3, розраховану станом на 01.01.2016, відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

01.04.2019 року від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшов лист "Щодо середньоринкової вартості легкового автомобіля" від 25.03.2019 року №3805-05/12660-05, у якому Мінекономрозвитку зазначило, що розрахована за допомогою калькулятора середньоринкова вартість легкового автомобіля Volkswagen Touareg з об'ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач, 2014 року випуску з урахуванням нормативно середньорічного пробігу 27 тис. кілометрів становила 840 685,85 грн. (з ПДВ).

Отже, з наведеного вбачається, що автомобіль позивача у 2016 році не був об'єктом оподаткування транспортним податком, адже його вартість була меншою 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016.

Відповідачем на підтвердження того факту, що середньоринкова вартість транспортного засобу, власником якого є позивач, є більшою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, не надано до суду будь - яких належних та допустимих доказів.

Доводи апелянта про те, що контролюючий орган самостійно визначив суму грошових зобов'язань за платежем транспортний податок з фізичних осіб, так як згідно з податковим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з такого податку є контролюючі органи, колегія суддів відхиляє, оскільки як зазначалось вище, грошове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб визначається з отриманої від Мінекономрозвитку податковим органом інформації про вартість автомобіля, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Однак, доказів, які б підтверджували, що у розпорядженні Головного управління ДФС у Хмельницькій області на момент визначення позивачеві податкового зобов'язання з транспортного податку була наявна отримана у встановленому законом порядку від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, універсал В легковий, об'єм двигуна НОМЕР_2 см куб, тип пального дизель відповідачем не надано.

Тобто, навдені обставини свідчать про те, що контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначив позивачу суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. не пересвідчився, що транспортний засіб останнього є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки не володів достатньою та достовірною інформацією щодо середньоринкової вартості відповідного автомобіля, що у свою чергу є обов'язковою умовою для визначення платників відповідного податку.

За наведених обставин, нарахування контролюючим органом позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у 2016 році є протиправним.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №0-2213 від 13.04.2018 року, яким фізичній особі ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 25 000 грн. є протиправним та таким, що підлягає до скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 квітня 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Загороднюк А.Г. Драчук Т. О.