Справа № 640/20129/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2019 року № 640/20129/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гомельскло-Україна»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
представники позивача - Кебкал С.М.;

сторін: відповідача - Івах Г.В.,

(у судовому засіданні 23.04.2019, відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гомельскло-Україна» (далі - позивач або ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна» або Товариство) подало на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві або Контролюючий орган), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № та № від 04.09.2018, прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржувані рішення є протиправними, безпідставними та підлягають скасуванню.

У відзиві проти адміністративного позову відповідач вказує, що позивачем неправомірно відображено у складі витрат суму грошової компенсації за бракований товар, реалізований ТОВ «Вітраж». Крім того, на думку Контролюючого органу, при виплаті ОАО «Алю Логистикс» (Республіка Білорусь) та ООО «Кю-Логистик» (Республіка Білорусь) доходу з джерелом походження з України ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна» мало обов'язок утримати та сплатити до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 15%. Також, перевіряючими зроблено висновок, що позивач не нарахував податкові зобов'язання з ПДВ у момент отримання актів бракованого товару від ТОВ «Вітраж», ТОВ «Тервікнопласт» та не відобразив відповідні суми ПДВ у податковому та бухгалтерському обліку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.12.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання 19.02.2019.

19.02.2019 розгляд справи відкладено на 04.03.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.03.2019.

У судовому засіданні 26.03.2019 судом оголошено перерву до 23.04.2019.

В судовому засіданні 23.04.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив, за викладених у мотивувальній частині позовної заяви підстав, задовольнити позов.

Представник відповідача наголосив на наявності підстав для відмови в задоволенні позову повністю, за наведених у відзиві обставин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з питань податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, за результатами якої складено акт від 15.08.2018 № 543/26-15-14-01-02/36958863.

Висновками вказаного акта перевірки встановлено порушення ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна»:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в І кварталі 2018 року на суму 383159,00 грн.;

- пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 63441,00 грн., в тому числі за листопад 2017 року в сумі 63441,00 грн.;

- підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, а саме, заниження податку з доходу нерезидента на суму 76464,00 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 6051,00 грн., за 2016 рік в сумі 2719,00 грн. та за 2017 рік в сумі 67694,00 грн.

За результатами розгляду заперечення до акта перевірки висновки щодо встановлених порушень відповідачем залишено без змін.

04.09.2018 відповідачем, на підставі акта перевірки від 15.08.2018 № 543/26-15-14-01-02/36958863, прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 79301,00 грн. (основний платіж - 63441,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 15860,00 грн.);

- № , яким ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна» зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 383159,00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 94067,00 грн. (основний платіж - 76464,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 17603,00 грн.).

За результатами оскарження спірних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням Державної фіскальної служби України від 16.11.2018 № 37274/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення від 04.09.2018 № , № та № залишено без змін, скаргу - без задоволення.

Незгода з рішеннями суб'єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду із відповідним адміністративним позовом.

Вирішуючи сіп по суті, суд наголошує на наступному.

Як визначено приписами пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (нижче - ПК України), останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорам.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Як визначено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 2001.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Як вбачається з матеріалів перевірки, відповідачем зроблено висновок про заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 63441,00 грн. та податку з доходу нерезидента на суму 76464,00 грн., завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму 383159,00 грн. за результатами господарських операцій із ТОВ «Вітраж», ТОВ «Тервікнопласт», ОАО «Алю Логистикс» (Республіка Білорусь) та ООО «Кю-Логистик» (Республіка Білорусь).

Матеріали справи свідчать, що між ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна» (за договором - постачальник) та ТОВ «Вітраж» (за договором - покупець) укладений договір від 23.01.2017 № 23/01-17 на поставку товару, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця товар, найменування та загальну кількість якого, а також його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначено у специфікації, яка міститься в Додатку № 1 до цього Договору і є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (за договором - товар) та оплатити його вартість. При поставці товару покупцеві передається наступна документація постачальника: рахунок-фактура, в якому зазначається загальна вартість та кількість товару, що поставляється, а також загальна сума, що підлягає оплаті покупцем за цим Договором; видаткова накладна; податкова накладна. Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року. Поставка товару здійснюється на підставі замовлення (заявки) покупця, який складається в письмовій формі з посиланням на цей Договір, і повинен містити наступну інформацію: найменування товару згідно асортименту, визначеного в специфікації; кількість товару та дата бажаної поставки; вид транспорту для доставки та умови поставки у відповідності до правил Інкотермс-2010; місце доставки товару із зазначенням точної адреси; найменування та реквізити одержувача вантажу (вантажоодержувача). Замовлення вважається прийнятим постачальником, якщо протягом 10 календарних днів з моменту його отримання воно не буде письмово відкликане покупцем, і на його адресу (електронну, поштову, факс тощо) надійде рахунок-фактура постачальника на оплату вартості і замовленої партії товару. Якщо при прийманні товару покупцем буде виявлено його пошкодження, покупець зобов'язаний негайно, разом із уповноваженими представниками постачальника, скласти акт про виявлені недоліки із зазначенням кількості, ціни товару, що зазнав пошкоджень та характеру виявлених пошкоджень.

У липні-серпні 2017 року позивачем, на виконання зобов'язань за договором від 23.01.2017 № 23/01-17 на поставку товару, було відвантажено ТОВ «Вітраж» скло листове поліроване М1, товщина 4 мм, 3210*2250 мм, ГОСТ 111-2014.

Зазначений товар був отриманий представником ТОВ «Вітраж» за довіреностями від 15.08.2017 № 0000107, від 14.08.2017 № 0000106, від 09.08.2017 № 0000104, від 31.07.2017 № 0000099, від 26.07.2017 № 0000094 згідно із видатковими накладними від 15.08.2017 № 464, від 14.08.2017 № 455, від 09.08.2017 № 441, від 01.08.2017 № 413, від 28.07.2017 № 399 та актами приймання-передачі майна на зберігання від 26.07.2017 № 116, від 17.07.2017 № 112, від 14.07.2017 № 111.

Відповідно до пункту 1.2 розділу 1 договору від 23.01.2017 № 23/01-17 на поставку товару позивачем виставлені рахунки-фактури від 25.07.2017 № 412, № 428, від 02.08.2017 № 436, від 14.08.2017 № 471, в яких зазначено загальну вартість та кількість товару, що поставляється, а також загальну суму, що підлягає оплаті покупцем.

Вартість поставленого Товариством товару сплачено ТОВ «Вітраж», що підтверджується платіжними дорученнями від 15.08.2017 № 1310, від 14.08.2017 № 1300, від 09.08.2017 № 1297, від 31.07.2017 № 1287, від 27.07.2017 № 1274, від 26.07.2017 № 1273, від 25.07.2017 № 1272.

В подальшому, у зв'язку з виявленням браку виробника товару ТОВ «Вітраж» оформлено рекламації від 28.08.2017 № 34, від 02.08.2017 № 23, від 15.08.2017 № 29, від 11.08.2017 № 24, від 25.07.2017 № 20, від 02.08.2017 № 21, № 22, від 15.08.2017 № 28, від 18.08.2017 № 30, від 11.08.2017 № 25, від 14.08.2017 № 26, від 14.08.2017 № 27, додатками до яких є фотокартки та відеоматеріали.

Суми грошової компенсації за бракований товар, реалізований ТОВ «Вітраж» відображенні позивачем у складі витрат звітного періоду (І квартал 2018 року).

Однак, на думку Контролюючого органу, позивач не мав законних підстав для віднесення таких компенсацій до витрат, оскільки відповідні претензії не були врегульовані між позивачем та виробником товару.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що товар, реалізований ТОВ «Вітраж», попередньо був придбаний позивачем у ОАО «Гомельстекло» (Республіка Білорусь) згідно договору від 26.10.2016 № 159/2.

Зазначені обставини не були спростовані Контролюючим органом ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи.

У зв'язку із чим, позивачем виставлено ОАО «Гомельстекло» (Республіка Білорусь) претензію від 06.10.2017 б/н стосовно якості скла, за результатами розгляду якої останнім листом від 12.10.2017 № 01-11/5674 повідомлено позивача про необхідність надання документа про здачу склобою для розрахунку за претензією.

Склобій у кількості 46,500 тон був прийнятий Комунальним підприємством «Спецкомунтранс» Миргородської міської ради від ТОВ «Вітраж» та вивезений власним транспортом підприємства на міське звалище (копія відповідного листа комунального підприємства міститься в матеріалах справи).

В подальшому, листом від 26.10.2017 № 01-11/5940 ОАО «Гомельстекло» (Республіка Білорусь) повідомлено позивача про визнання виставленої ним претензії на суму 11388,26 дол. США.

Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог підписаний між ОАО «Гомельстекло» (Республіка Білорусь) та ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна», а також скріплений печатками вказаних підприємств 31.07.2018.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з

визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідні приписи містяться в Положенні (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 (в подальшому - Положення).

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно віднесено суми грошової компенсації за бракований товар, реалізований ТОВ «Вітраж», до витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені - І квартал 2018 року.

Натомість, висновок відповідача про завищення позивачем від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму 383159,00 грн. за результатами господарських операцій із ТОВ «Вітраж», що покладений в основу податкового повідомлення-рішення від 04.09.2018 № , ґрунтується на припущеннях Контролюючого органу.

Судом також установлено, що між ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна» (за договором - постачальник) та ТОВ «Тервікнопласт» (за договором - покупець) укладений договір від 18.06.2013 № 00023 на поставку товару, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця товар, найменування та загальну кількість якого, а також його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначено у специфікації, яка міститься в Додатку № 1 до цього Договору і є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (за договором - товар) та оплатити його вартість.

В підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії видаткових накладних від 01.12.2016 № 497, від 17.10.2016 № 413; довіреностей від 01.12.2016 № 1207, від 17.10.2016 № 1128; актів приймання-передачі майна зі зберігання від 01.12.2016 № 69-П/2016, від 17.10.2016 № 51-П/2016; карток рахунку 281 за 17.10.2016, 01.12.2016; платіжних доручень від 09.12.2016 № 2362, № 6435, від 19.10.2016 № 6216.

Товар, реалізований ТОВ «Тервікнопласт», попередньо був придбаний позивачем у ОАО «Гомельстекло» (Республіка Білорусь) згідно договору від 29.12.2014 № 6/2.

Виявлення ТОВ «Тервікнопласт» дефектності поставленого товару мало наслідком виставлення позивачем виробнику претензій на загальну суму 426,13 дол. США (170,45 дол. США + 255,68 дол. США), за результатами задоволення яких між виробником та позивачем були зараховані зустрічні однорідні вимоги, що підтверджується актом від 23.01.2017.

Об'єктом оподаткування ПДВ, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Водночас, оскільки виплата позивачем на користь покупців (ТОВ «Вітраж», ТОВ «Тервікнопласт») грошової компенсації за бракований товар не є господарською операцією з постачання товарів в розумінні вимог статті пункту 185.1 статті 185 ПК України, а при реалізації товару ТОВ «Вітраж», ТОВ «Тервікнопласт» позивачем виконаний обов'язок щодо оподаткування операцій з поставки товару податком на додану вартість (у видаткових накладних ціна вказана з ПДВ), у позивача не виникає обов'язок щодо повторного нарахування та сплати зазначеного податку.

Наведеним спростовуються висновки Контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 63441,00 грн. у момент отримання актів бракованого товару від ТОВ «Вітраж», ТОВ «Тервікнопласт», що в свою чергу призводить до визнання протиправним податкового повідомлення-рішення відповідача від 04.09.2018 № .

Крім того, судом досліджено взаємовідносини позивача із ОАО «Алю Логистикс» (Республіка Білорусь) та ООО «Кю-Логистик» (Республіка Білорусь) та встановлено наступне.

І. Між ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна» (за договором - клієнт) та ОАО «Алю Логистикс» (Республіка Білорусь) (за договором - експедитор) укладений договір від 11.05.2015 № 11/05 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до умов якого експедитор за винагороду та за рахунок клієнта зобов'язується виконати або організувати виконання визначених даним Договором послуг, пов'язаних з перевезенням товарів та інших матеріальних цінностей, не заборонених до перевезення законодавством країн прямування вантажу, а також інше автотранспортне обслуговування клієнта на території країни місцезнаходження експедитора, країн близького і далекого зарубіжжя.

В підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії актів про виконані роботи від 14.07.2015 № 191, від 14.05.2015 № 188-э; міжнародних товарно-транспортних накладних № 465287, № 463164; вантажних митних декларацій від 14.07.2015 № 102110000/2015/023752, від 13.05.2015 № 102110000/2015/022419; платіжних доручень від 01.07.2015 № 1174, від 25.08.2015 № 1213; платіжних доручень в іноземній валюті від 01.12.2016 № 89, від 04.10.2017 № 96, від 06.11.2017 № 103, від 14.12.2017 № 116.

ІІ. Між ТОВ «ТД «Гомельскло-Україна» (за договором - замовник) та ООО «Кю-Логистик» (Республіка Білорусь) (за договором - експедитор) укладений договір від 22.09.2016 № 72 на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні, предметом якого є взаємовідносини, що виникають між замовником та експедитором при плануванні, організації та здійсненні перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по оплаті наданих транспортних послуг.

В підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії вантажних митних декларацій від 28.09.2016 № 102110001/2016/202565, від 14.08.2017 № UA100040/2017/325977, від 23.08.2017 № UA100040/2017/326095, від 11.10.2017 № UA100040/2017/326630, від 17.10.2017 № UA100040/2017/326650, від 24.10.2017 № UA100040/2017/326732, від 25.10.2017 № UA100040/2017/326751, від 27.10.2017 № UA100040/2017/326768, від 27.10.2017 № UA100040/2017/326769, від 30.10.2017 № UA100040/2017/326783, від 03.11.2017 № UA100040/2017/326860, від 14.08.2017 № UA100040/2017/325976, від 23.08.2017 № UA100040/2017/326094, від 28.08.2017 № UA100040/2017/326102, від 11.08.2017 № UA100040/2017/325951, від 10.08.2017 № UA100040/2017/325940, від 06.12.2017 № UA100040/2017/327178; міжнародних товарно-транспортних накладних № 468430, № 466683, № 467092, № 468783, № 468894, № 469127, № 469233, № 469309, № 469313, № 469348, № 469543, № 466733, № 467088, № 467215, № 466553, № 466601, № 470434; актів виконаних робіт від 03.10.2016 № 610, від 15.08.2017 № 800, від 23.08.2017 № 828, від 12.10.2017 № 995, від 18.10.2017 № 1009, від 25.10.2017 № 1022, від 26.10.2017 № 1033, від 28.10.2017 № 1037, від 28.10.2017 № 1038, від 31.10.2017 № 1039, від 04.11.2017 № 1065, від 24.08.2017 № 822, від 29.08.2017 № 830, від 12.08.2017 № 791, від 11.08.2017 № 793, від 07.12.2017 № 1242.

Порядок оподаткування доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, регулюється нормами пункту 141.4 статті 141 ПК України, згідно із яким для цілей цього пункту доходами є, в тому числі, фрахт та доходи від інжинірингу; інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Відповідно до підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Таким чином, норми ПК України зобов'язують резидента утримати податок з доходів нерезидента, зазначених у підпункті 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК України.

Разом з тим, норми підпункту «й» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК України містять виключення із загального визначення інших доходів від провадження нерезидентом господарської діяльності на території України, що підлягають оподаткування. Так, до таких не відноситься доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОАО «Алю Логистикс» та ООО «Кю-Логистик» (резиденти Республіки Білорусь) отримали доходи від наданих позивачу транспортно-експедиторських послуг.

Пунктом 3.2 статті 3 ПК України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Застосування міжнародних договорів, в свою чергу, регламентовано положеннями статті 103 ПК України.

Так, відповідно до пункту 103.1 статті 103 ПК України, застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Пунктом 103.2 статті 103 ПК України надано право особі (податковому агенту) самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 103.3 статті 103 ПК України, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь діє Угода про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків, підписана 24.12.1993 та ратифікована Урядом України 20.12.1994 (по тексту - Угода).

Статтею 20 Угоди «Інші доходи» визначено, що види доходів, які виникають з джерел у Договірній Державі і про які не йдеться у попередніх статтях цієї Угоди, можуть оподатковуватись у цій Державі.

Відповідно до пункту 103.4 статті 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Матеріали справи містять довідки від 27.04.2018 № 2018/433/1.11/01630, від 26.07.2018 № 2018/435/1.11/03885, від 26.07.2018 № 2018/435/1.11/03882, від 13.12.2010 № 43, від 16.01.2012 № 6, від 16.01.2013 № 5 про постійне місцезнаходження ОАО «Алю Логистикс» та ООО «Кю-Логистик», якими підтверджується наявність у вказаних компаній статусу резидентів Республіки Білорусь.

Відтак, наявність таких довідок у позивача, наданих контрагентами, є підставою для звільнення позивача від оподаткування доходів ОАО «Алю Логистикс» та ООО «Кю-Логистик» із джерелом їх походження з України.

Відповідно до норм Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 № 1955-IV (в подальшому - Закон № 1955-IV) транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Експедитором, в розумінні Закону № 1955-IV, є суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Частиною першою статті 929 Цивільного кодексу України (скорочено - ЦК України) передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Вищезазначене кореспондується з положеннями Закону № 1955-IV.

Статтею 931 ЦК України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з положеннями статті 9 Закону № 1955-IV платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють порядок здійснення транспортно-експедиторської діяльності, суд дійшов висновку, що експедитор за договором транспортного експедирування організовує надання послуг з перевезення вантажу, визначених договором. Експедитор може сам надавати послуги, передбачені договором, а може залучати до виконання третіх осіб. Експедитор з такими особами укладає договори або від свого імені або від імені клієнта.

Системний аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що платник податку має право застосувати звільнення від оподаткування при виплаті доходів нерезиденту, якщо це передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності, і якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Зазначеним спростовується виникнення у позивача обов'язку щодо утримання та сплати до бюджету податку на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 15% при оплаті послуг, наданих згідно із договорами від 11.05.2015 № 11/05 та від 22.09.2016 № 72, відтак визначення контролюючим органом грошового зобов'язання із вказаного податку є протиправним.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 8 350,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гомельскло-Україна» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2018, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2018, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2018, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві.

5. Cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гомельскло-Україна» (адреса: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) понесені «Торговий дім «Гомельскло-Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 350,00 грн. (вісім тисяч триста п'ятдесят гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 03.05.2019.

Суддя К.С. Пащенко