Справа № 464/885/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4176/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Бруновської Н.В.,

судді Матковської З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 27 березня 2019 року (головуючий суддя Бойко О.М., м. Львів, рішення проголошено 11:38:22) у справі № 464/885/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління безпеки міста Львівської міської ради, в якому просив: визнати протиправними дії інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Строцького Артура Ігоровича протиправними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ЛВ5243 від 21 січня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обгрунтування вимог позивач покликався на те, що 21 січня 2019 року інспектор з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Строцький Артур Ігорович виніс оскаржену постанову щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил паркування.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що 21 лютого 019 року він не здійснював керування транспортним засобом Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1, та не паркував його за вказаною у постанові адресою, а сам факт зупинки не доведений відповідачем. Крім того, позивач стверджує, що вказаний автомобіль знаходився поза межами дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», який до того ж, на переконання позивача, встановлений з порушенням норм ДСТУ 4100-2014, зокрема п. 10.2.4 Національного стандарту України «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», що полягає у встановленні знаку без відповідної інформаційної таблички чи відповідної дорожньої розмітки. Водночас, ОСОБА_1 стверджує, що технічний пристрій, яким зафіксовано згаданий вище транспортний засіб не відповідає Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», не є сертифікований, а тому фото отримані ним не можуть бути належними доказами у справі. Відтак, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість його позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання на розгляд справи не з'явились. Відповідно до норми ст.205 цього Кодексу адміністративного судочинства України, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 цього ж Кодексу не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, враховуючи наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи 21 січня 2019 року інспектор з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Строцький Артур Ігорович склав постанову серії ЛВ 5243, якою позивача, ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 21 січня 2019 року о 13 год 11 хв. водій транспортного засобу Skoda Octavia Tour номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку по вул. Князя Романа, 34, в м.Львові, в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», проігнорував знак 5.17.1, чим порушив п.8.4в, 15.10 а,д Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), чим скоїв правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважав постанову суб'єкта владних повноважень безпідставною, незаконною та необґрунтованою, оскільки жодних правил дорожнього руху не порушував, а інспектор з паркування виніс постанову з порушенням процедури притягнення до відповідальності, розглянувши справу за відсутності позивача, чим порушив його права, зокрема, право на захист.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про законність дій відповідача, та прийняття ним рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності у межах та в спосіб визначений законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком зважаючи на наступне.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Водночас, апеляційним судом з'ясовано, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП. Так, в оскарженій позивачем постанові працівника поліції зазначено про відсутність у водія страхового полісу. Проте, цей факт не зафіксовано відповідачем на його нагрудну камеру, так само як і не зафіксовано факт відмови водія надати чи його пояснення щодо неможливості надати такий поліс для перевірки.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Згідно частини третьої статті 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає в тому числі за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Зазначеному кореспондує пункт 1.3 Правил дорожнього руху України згідно якого учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Правила зупинки та стоянки транспортних засобів регулюються пунктом 15 правил дорожнього руху України. Крім вимог, викладених у цьому пункті Правил дорожнього руху, зупинка може бути заборонена за допомогою дорожнього знака 3.34 «Зупинка заборонена» або лінії дорожньої розмітки 1.4 «Місце, де заборонені зупинка і стоянка».

Згідно пункту 33.3.34 ПДР України, знаком 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів(розвантаження чи завантаження вантажу).

Ухвалою Львівської міської ради №2683 від 07 грудня 2017 року обидві сторони вулиці Князя Романа у м.Львові визнано ділянкою, зупинка та стоянка на якій призводить до зменшення пропускної здатності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху або створювати загрозу безпеці руху.

Пунктом п.8-2 ПДР України передбачено, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена. Абзацом 9та 12пункту 3.43розділу 33ПДРУкраїни визначено, що зона дії знаків3.1-3.15,3.19-3.21,3.25,3.27,3.29,3.33-3.37-від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть,-до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення(прилягання)з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Із наданих відповідачем схеми розташування ділянки дороги по вул. Князя Романа у м. Львові, розташування знаку та транспортного засобу, фотофіксації розташування транспортного засобу вбачається, що знак 3.34 розташований з тієї сторони дороги на якій здійснено зупинку належним позивачу транспортним засобом. Водночас, як стверджується доказами фотофіксації будинок 34 по вул. Князя Романа у м.Львові, поруч з яким, працівником відповідача сфотографовано автомобіль, розташований навпроти перехрестя вул. Князя Романа та вул. Шухевича, що дає підстави стверджувати про здійснення зупинки позивачем у зоні перехрестя, що прямо заборонено як п. 15.9 ґ так і п.15.10а., про що вказано в оскаржені постанові.

З огляду на вказане апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем правил паркування.

Щодо покликань апелянта про порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, а також невідповідність технічного пристрою, яким зафіксовано правопорушення Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», то суд зазначає таке.

Відповідно до ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно примітки до зазначеної норми режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об'єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов'язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Відповідно до ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, зазначеною нормою встановлено спеціальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).Статті 279-1-279-4 КУпАП не передбачають процесуальних прав та гарантій, визначених у ч. 1ст. 268 КУпАП, а ч. 3ст. 279-1 КУпАП передбачає обов'язок посадової особи уповноваженого на розгляд справи винести постанову про накладення адміністративного стягнення безпосередньо на місці виявлення вчиненого правопорушення.

Як встановлено судом, позивача притягнуто до відповідальності у відповідності до положень ст.14-2КУпАП як власника транспортного засобу за порушення правил зупинки, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутності позивача, що відповідає правилам розгляду справи щодо правопорушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), визначеному ст. 279-1 КУпАП.

Твердження апелянта про нездійснення фіксації порушення засобом в автоматичному режимі суд вважає необґрунтованим з огляду на те, що ст.14-2 та 297-1 КУпАП передбачено спосіб фіксації в автоматичному режимі для будь-яких порушень, а щодо порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, як достатній спосіб визначено фіксацію в режимі фотозйомки (відеозапису), що мало місце у випадку позивача відеореєстратором моделі ДМТ1. При цьому на вказаний пристрій відповідачем надано декларацію відповідності, підтверджену висновком ВЦ Укрчастотнагляд.

Поряд з цим в розумінні Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» метрологічна діяльність - діяльність, пов'язана із забезпеченням єдності вимірювань, а метрологія - це наука про вимірювання та їх застосування. Прилад ДМТ1 є приладом для здійснення фото та відеофіксації, однак він не здійснює жодних вимірювань, а тому стверджувати про його відповідність Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» немає підстав. Те саме стосується покликань позивача, на постанову Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року №852 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 374 і від 13 січня 2016 р. № 94 в частині внесення змін щодо приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації: а саме вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційні та вимірювачів просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні.

Що ж до тверджень позивача про встановлення дорожнього знаку з порушенням норм ДСТУ, то суд зазначає, що покликання належними доказами а також обґрунтованими твердження не підтверджуються. Пункт 10.2.4 Національного стандарту України «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», на який покликається позивач встановлює загальні правила встановлення дорожніх знаків, а також правила їх дублювання. З наявних у матеріалах справи фотографій, суд приходить висновку про відсутність порушення згаданих вище нормативів. Непереконливими суд вважає також і покликання позивача на відсутність розмітки та інформаційних табличок поряд з дорожнім знаком 3.34 «Зупинка заборонена», з огляду на пункт 8.1 Правил дорожнього руху України відповідно до якого регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. При цьому відповідно до абз. 1 п.8.2 дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Правила дорожнього руху не визначають однозначної вимоги щодо встановлення знаку 3.34 «Зупинка заборонена» з інформаційною табличкою чи відповідною розміткою.

Відтак, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суперечать доказам у справі, а у своїй сукупності свідчать про бажання позивача з формальних причини та мотивів уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 27 березня 2019 року у справі № 464/885/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська