Справа № 621/512/19
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

03 травня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Бібіка О.В.

за участю секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2, третя особа Зміївський ВП ГУ НП в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження в справі,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом з вимогами: скасувати постанову серії ДПО18 № 202389 від 28.01.2019 інспектора СРПП Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

На обґрунтування вимог позивач вказав, що 25.02.2019 отримав постанову серії ДПО18 №202389 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій вказано, що він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з чим накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

В зазначеній постанові міститься наступне: «28.01.2019 року о 23 годині 15 хвилин в м. Зміїв керував автомобілем, рухався по вулиці Харківській, біля буд. №71 порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку менше 10 м. до дорожнього знака 5.95.1. «Пішохідний перехід», чим порушив п. 15.9».

Вказана постанова містить також написи, що зроблені упоперек документа, та не читаються.

Постанова серії ДПО18 №202389 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконною та не обґрунтованою, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Дійсно, 28.01.2019, близько 23 години він перебував на вул. Харківській в м. Зміїв, оскільки на прохання свого друга ОСОБА_3 зустрів його разом з його матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з автобусу, що прибув з м. Харкова.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Водночас, інспектор СРПП Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 дійшов висновку, що він порушив правила зупинки (менше 10 м. до знака 5.95.1), хоча з п.15.9 г) Правил дорожнього руху України слідує, що зупинка заборонена на пішохідних переходах і ближче 10 м. від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

При цьому, інспектором поліції не враховано, що на тому місці, який він вважає пішохідним переходом, відсутня відповідна дорожня розмітка та фактично міститься зупинка пасажирських транспортних засобів (зокрема - маршрутних автобусів з м. Харкова). А навпроти буд. 71 по вул. Харківській в м. Зміїв (саме ця адреса зазначена в постанові) не має ніяких дорожніх знаків взагалі.

Інспектором СРПП Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 під час складення постанови серії ДП018 №202389 про накладення адміністративного стягнення були порушені вимоги чинного законодавства.

Зокрема, йому взагалі не були роз'яснення права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП, взагалі не було повідомлено про суть дій, що відбуваються під час присутності автомобіля патрульної поліції.

Не було надано можливості пояснити події, а також не відібрано пояснень від свідків та очевидців події саме тому, що за цих обставин не було б підстав для притягнення його до відповідальності.

Крім того, з тексту постанови, що складена стосовно нього, вбачається (ч. 10) що йому відмовлено у наданні копії постанови (мається лише слово «відмова»).

У постанові, яка, теоретично, була складена інспектором поліції 28.01.2019 року на місці, тобто в м. Зміїв, вул. Харківська, 71, не має вказівки про конкретне місце вчинення правопорушення, про транспортний засіб, який був зупинений не зазначено технічний засіб, яким було здійснено відеозапис, відсутні відомості про докази. Оскільки правопорушення він не вчиняв, а про винесення постанови про притягнення до відповідальності взагалі не знав до моменту її отримання поштою, вважає, що постанова серії ДПО18 №202389 про притягнення до адміністративної відповідальності була сфальсифікована інспектором поліції ОСОБА_2, оскільки ним не тільки порушено процедуру розгляду справи, а й не проведено розгляду взагалі.

Постанова взагалі не містить доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, зокрема відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, у тому числі - правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, та складена у порушення вимог ст. 283 КУпАП.

Тобто, наявність у діях складу адміністративного правопорушення підтверджується лише постановою у справі про адміністративне правопорушення від 28.01.2018 року серії ДПОІ8 №202389, що не є достатнім доказом для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач до суду не з'явився, представник позивача ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Представник третьої особи Зміївський ВП ГУ НП в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Постановою інспектора СРПП Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 серії ДПО18 №202389 від 28.01.2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а. с. 11).

Із тексту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 28.01.2019 року о 23 годині 15 хвилин в м. Зміїв керував автомобілем, рухався по вулиці Харківській, біля буд. №71 порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку менше 10 м. до дорожнього знака 5.95.1. «Пішохідний перехід», чим порушив п. 15.9. (а. с. 11).

Проте, жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, до матеріалів адміністративної справи відповідачем не долучено.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі за текстом - ПДР), затверджені постановою кабінету ОСОБА_6 України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1-3 ст. 122 КУпАП.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Відповідно до п. п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Наявність у діях позивача складу правопорушення підтверджується тільки постановою у справі про адміністративне правопорушення від 28.01.2019 серії ДПО18 №202389, що не є достатнім доказом для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За наведеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 63403, м. Зміїв Харківської області, пров. Левадний, 3) до інспектора СРПП Зміївського ВП ГУ НП в харківській області ОСОБА_2 (місцезнаходження: 63404, м. Зміїв Харківської області, вул. Донецька, 26), третя особа Зміївський ВП ГУ НП в Харківській області (місцезнаходження: 63404, м. Зміїв Харківської області, вул. Донецька, 26) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження в справі - задовольнити.

Постанову серії ДПО18 № 202389 від 28.01.2019 інспектора СРПП Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 255 грн. - скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.05.2019.

Суддя -