Справа № 1640/2690/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 1640/2690/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 18.12.18 року по справі № 1640/2690/18

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області треті особи Броварківська сільська рада Глобинського району Полтавської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: Броварківська сільська рада Глобинського району Полтавської області, в якій просить: зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою гр. ОСОБА_2, щодо відведення у власність земельної ділянки розміром 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земельної ділянки державної власності, що не надана у користування, яка розташована на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 19,7998 га, кадастровий номер :00:005:0145.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення його права власності, оскільки зазначена у листі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області підстава для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відноситься до жодної з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, а тому така відмова є протиправною. За доводами позивача, відповідач, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача, діяв усупереч наданим Земельним кодексом України повноваженнями, тому спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.18р. позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області третя особа: Броварківська сільська рада Глобинського району Полтавської області, про зобов'язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яка полягає у невирішенні заяви ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту у власність земельної ділянки розміром 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земельної ділянки державної власності, яка розташована на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області за межами населеного пункту. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту у власність земельної ділянки розміром 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земельної ділянки державної власності, яка розташована на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області за межами населеного пункту та вирішити питання про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту у власність земельної ділянки розміром 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земельної ділянки державної власності, яка розташована на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (па місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Зазначає, що для виділення земельної ділянки в розмірі земельної частки паю позивач звернувся до неналежного відповідача. Надаючи оцінку формі рішення, прийнятого відповідачем, звертає увагу, що Верховний Суд відійшов від своєї правової позиції щодо прийняття рішення виключно у формі наказу, викладеної у постанові від 11 квітня 2018 року №806/2208/17, про що свідчить, зокрема, постанова від 14 серпня 2018 року у справі №813/947/16 (реєстраційний номер в ЄДРСР 75904150) та 02 жовтня 2018 року у справі №806/3708/15. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у наданні дозволу на "розроблення проекту землеустрою оформлене листом є правомірним. Враховуючи викладене просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року по справі №1640/2690/18 та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Від позивача по справі, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою відповідача не погоджується. Просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Від третьої особи, Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, до суду розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 20.06.2018 представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 18.06.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 3,13 га для сільськогосподарського використання із земель державної власноті, що знаходиться на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області за межами населеного пункту (а.с. 51-52).

До заяви долучено, крім іншого, наступні додатки: копії свідоцтва про право на спадщину, сертифікату про право на земельну ділянку (пай), відповіді Броварківської сільської ради від 22.02.2017 № 02-29/121, відповіді Глобинської районної державної адміністрації від 12.09.2017 № 1544/01-53, а також картографічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с. 12-13, 16, 28-29, 53).

Листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09.07.2018 № 5702/0/26-18 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У листі зазначено, що у відповідності до статей 1-2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05.06.2003 документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), крім сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого райдержадміністрацією, також є свідоцтво на право на спадщину, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Крім того, зазначено, що на зазначену земельну ділянку відповідачем надано дозвіл Броварівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення громадських пасовищ. На підставі даного наказу розроблений проект землеустрою (а.с. 54-55).

Не погоджуючись із листом відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Положеннями частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Перебування спірної земельної ділянки у складі земельного масиву за кадастровим номером :00:005:0145 та віднесення останнього до земель державної власності відповідачем не спростовувалось та підтверджено інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, долученого представником позивача (а.с. 35).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 25 Земельного кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

За результатами звернення позивача Глобинська районна державна адміністрація листом від 12 вересня 2017 року повідомила, що Розпорядженням голови Глобинської райдержадміністрації від 16 березня 2017 року № 144 утворено комісію із визначення місця розташування земельних часток (паїв) громадян. На засіданні вказаної комісії, яке відбулось 31 серпня 2017 року, встановлено, що землі резервного фонду, які перебувають у комунальній власності на території Броварківської сільської ради Глобинського району відсутні. У зв'язку з чим, рекомендовано звернутись із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області для розгляду відповідно до визначених чинним законодавством повноважень (а.с. 28-29).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу Україні центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

При цьому, положеннями Земельного кодексу України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа тощо. Проте зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521 (далі - Положення № 333).

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Фактично з листа відповідача від 09.07.2018 № 5702/0/26-18 вбачається, що розгляд заяви позивача завершено та фактично відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з листа відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.07.2018 № 5702/0/26-18 щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, не зазначено та не надано вмотивованої відмови у його наданні.

Посилається на те, що у відповідності до статей 1-2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05.06.2003 документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), крім сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого райдержадміністрацією, також є свідоцтво на право на спадщину, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Крім того, зазначено, що на зазначену земельну ділянку відповідачем надано дозвіл Броварівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення громадських пасовищ. На підставі даного наказу розроблений проект землеустрою

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про обов'язковість надання рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) як документ, що посвідчує право на земельну частку (пай), оскільки ним же і зазначено про свідоцтво про право на спадщину, що визначено належним документ, що посвідчує таке право в силу положень статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05.06.2003.

Інших підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідь Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.07.2018 № 5702/0/26-18 не містить.

Зазначеним листом Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області відповідач фактично відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ні в відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт відмовив в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оцінюючи підстави не надання дозволу, які наведені у листі відповідача від 09.07.2018 № 5702/0/26-18, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вони частиною сьомою статті 118 Земельного Кодексу України не передбачені, а отже є незаконними.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем, з урахуванням вищезазначених норм Земельного Кодексу України, подано відповідні документи, що не заперечується відповідачем, то у відповідача не було правомірних підстав відхиляти клопотання щодо відведення земельної ділянки розміром 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земельної ділянки державної власності, що не надана у користування, яка розташована на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 19,7998 га, кадастровий номер :00:005:0145, з мотивів викладених у листі (фактичній відмові) тому в даному випадку наявна протиправна бездіяльність щодо ненадання належної відповіді на заяву позивача, та в даному випадку, на думку колегії суддів, належним способом захисту прав позивача буде саме зобов'язання повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту у власність земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене доводи відповідача стосовно правомірності рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою оформлене листом, є помилковим.

Щодо посилань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в відзиві на рішення Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі №813/947/16, від 02 жовтня 2018 року у справі №806/3708/15 колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку відповідачем на заяву позивача, була фактично надана відмова в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, однак по суті судом першої інстанції прийняте правильне рішення, яке направлене на захист прав позивача.

Стосовно посилань відповідача на надання дозволу Броварківській сільській раді на розробку проекту землеустрою, суд зазначає, що передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 Земельного кодексу України). Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 Земельного кодексу України.

Відповідач взагалі жодним чином не обґрунтовує, яким чином дані посилання є підставою відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі стосовно того, що для виділення земельної ділянки в розмірі земельної частки паю позивач звернувся до неналежного відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Дані доводи колегія суддів до уваги не приймає, оскільки лист Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.07.2018 № 5702/0/26-18 таких підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки не містить.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд, в даному випадку, не зобов'язував відповідача прийняти конкретне рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року по справі № 1640/2690/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Л.В. Тацій
Повний текст постанови складено 26.04.2019 року