Справа № 504/2413/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 504/2413/18
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року, ухвалену в підготовчому провадженні у м.Одесі за правилами загального позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про зобов'язання вчинити дії та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила скасувати постанови Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №218, 219, 220 від 11.05.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності; скасувати припис від 11.05.2018 року та зобов'язати поновити дію незаконно анульованої декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.03.2016 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду з вимогою про зобов'язання поновити дію незаконно анульованої декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.03.2016 року. Задоволено клопотання представника відповідача та залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в частині вимоги про зобов'язання Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивач неодноразово зверталась до відповідача за одержанням рішення і наказу про скасування декларації від 30.03.2016 року, для того щоб звернутись до суду.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. ч. 1,2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на наведену норму КАС України, закон пов'язує строк на звернення до суду із позовом не лише з датою, коли особа дізналася про порушення своїх прав, а й з датою, коли така особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 183 КАС України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка отримала повідомлення Департаменту ДАБІ в Одеській області про анулювання декларації про початок виконання будівельних робіт в червні 2016 року.

Представником відповідача надано суду копію рекомендованого повідомлення від 24.06.2016 року, з огляду на яке на адресу позивача направлено повідомлення № 1015-01/11-10773 та р№ 154. Вказане повідомлення містить дату отримання позивачкою вказаної кореспонденції - 05.07.2016 року.

Матеріалами справи встановлено, що апелянт визнає, що дізналася про порушення своїх прав ще у червні 2016 року, тоді як з позовом про зобов'язання поновити дію анульованої декларації про початок підготовчих та будівельних робіт від 30.03.2016 року звернулася лише 12.07.2018 року.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що про скасування декларації вона дізналась в червні 2016 року, однак наголошує на тому, що таке рішення їй не надсилалось, а на її неодноразові звернення до відповідача за одерженням рішення і наказу про скасування декларації від 30.03.2016 року, ці документи їй не було надано.

Колегія суддів не приймає до уваги ці доводи, оскільки жодних заяв про звернення до ДАБІ в Одеській області про видачу вищезазначених документів апелянтом за період з червня 2016 року по липень 2018 року не надано.

Крім того, апелянт мала можливість звернення до суду з позовом про оскарження спірного рішення відповідача та на підставі ст.80 КАС України подавати клопотання про витребування доказів судом.

Таким чином, колегія суддів вважає причини пропуску строку, зазначені апелянтом, як на підставу поновлення строку звернення до суду з позовом в частині позовниз вимог неповажними.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що підстави наведені позивачем у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду з вимогою зобов'язати відповідача поновити дію незаконно анульованої декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.03.2016 року є неповажними, тому судом першої інстанції вірно залишено без розгляду адміністративний позов в частині зобов'язання відповідача поновити дію незаконно анульованої реєстрації декларації про початок підготовчих та будівельних робіт від 30.03.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.04.2019 року

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов