Справа № 240/3962/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/3962/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 28 рішення Міністерства оборони України про відмову йому, як особі звільненій з військової служби за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому з 05.06.2018 інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.12.2018 №122;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому, як особі звільненій з військової служби за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому з 05.06.2018 інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до висновку Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2 від 26.08.2015 йому з 18.08.2015 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 182700,00 гривень. Водночас, 16 червня 2018 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 було проведено повторний огляд, за результатами якого йому з 05.06.2018 було встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. У зв`язку із зміною груп інвалідності позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому, як інваліду ІІ групи, інвалідність, якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 07.12.2018 №122 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що групу інвалідності було змінено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи, що рішення відповідача є протиправними, та що його право на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, виникло з моменту встановлення йому цієї групи інвалідності, тобто з 05.06.2018 та не залежить від первинного встановлення інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Копію вищезазначеної ухвали з доданим до неї адміністративним позовом 02 квітня 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Міністерства оборони України, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримано відповідачем 08 квітня 2019 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду (а.с.29).
Крім того, копію ухвали про відкриття провадження з доданим до неї адміністративним позовом 02 квітня 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Житомирського обласного військового комісаріату, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримано третьою особою відповідачем 05 квітня 2019 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду (а.с.28).
25 квітня 2019 року до суду надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними, а тому просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В підтвердження такої позиції зазначає, що позивач вперше визнаний особою з інвалідністю 3 групи з 18.08.2015 (причина - захворювання пов`язане із захистом Батьківщини). У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 182700,00 гривень. Таким чином, відповідач зауважує, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності. В подальшому, внаслідок повторного огляду позивачу з 05.06.2018 встановлено ІІ групу інвалідності (причина - захворювання пов`язане із захистом Батьківщини). Таким чином, зміни групи інвалідності з ІІІ на ІІ відбулася понад дворічний термін, а тому з огляду на положення ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, представник відповідача зазначає, що права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 (а.с. 31-34).
Крім того, у відзиві представник відповідача зазначає, що позивач помилково ототожнює встановлення за результатами чергового огляду вищої групи інвалідності із самостійним правом на отримання одноразової грошової допомоги. На думку відповідача, в розумінні правових норм ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлення під час повторного огляду протягом двох років після первинного встановлення інвалідності вищої групи інвалідності надає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, а не на призначення такої допомоги (а.с.31-34).
Розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 та 04.11.2015 був звільнений зі служби у запас за станом здоров`я. В період з 04.06.2014 по 19.07.2014 та з 22.01.2015 по 21.02.2015 він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в Донецькій області по врегулюванню кризової ситуації в Україні, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18.08.2015 № 1097 (а.с.17).
З довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 04.08.2014 № 514/вос (а.с.18) вбачається, що 19 липня 2014 року молодший сержант ОСОБА_1 в ході проведення антитерористичної операції у складі штурмової групи по знищенню бойовиків в районі м. Лисичанськ Луганської області під час виконання обов`язків військової служби в ході проведення бою отримав вогнепальне сліпе осколкове поранення м`яких тканин зовнішньої поверхні верхньої третини лівого плеча.
Згідно з свідоцтвом про хворобу №713 від 03.08.2015 госпітальною військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_2 було встановлено, що позивач непридатний до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час, а також було зроблено висновок, що поранення ОСОБА_1 пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.19-20).
Судом безспірно встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 182700,00 гривень.
12 червня 2018 року позивачу було проведено повторний огляд МСЕК та за результатами якого, йому починаючи з 05.06.2018 було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із пораненням так, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від12.06.2018 серії 12 ААБ № 100923 (а.с.22). У зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення так, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач 10 липня 2018 року через Житомирський обласний військовий комісаріат звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с.23).
07 грудня 2018 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 07.12.2018 №122, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а ОСОБА_1 вищу групу інвалідності було змінено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с.25).
Зазначена відмова стала підставою для звернення позивача до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.
Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011- ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Разом з цим, частиною четвертої статті 16-3 цього Закону (в редакції Закону яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Окрім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
З огляду на зазначене, до правовідносин з приводу визначення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, застосуванню підлягають положення законодавства чинні станом на 05.06.2018 (дату встановлення йому цієї інвалідності).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 (в редакції чинній саном на 05.06.2018) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
З огляду на викладене, нормами статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 975 передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку зміни під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групи інвалідності, за умови, що зміна групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.
Щодо доводів позивача про те, що в силу ст. 58 Конституції України норма п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не може розповсюджуватися на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону у часі, а застосування даної норми можливе було б лише у разі повторного встановлення інвалідності саме з 05.06.2018, суд зазначає наступне.
Як вказувалось раніше, п.4 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Надаючи тлумачення положень ст.58 Конституції України, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Суд зазначає, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.
Суд звертає увагу, що застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності позивачу, починаючи з 01.01.2017 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, яку суд в силу ч.5 ст.242 КАС України враховує при розгляді даної справи.
Натомість, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності було встановлено 02.06.2018, тобто вже після внесення змін до ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому встановлене цією нормою обмеження дворічним строком право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю іншої групи інвалідності поширюється на спірні правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за наслідками первинного огляду з 18.08.2015 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 182700,00 гривень. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З 05 червня 2018 року позивачу за наслідками повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Тобто зміна групи інвалідності сталася після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому 18 серпня 2015 року ІІІ групи інвалідності.
Таким чином, зміна групи інвалідності ОСОБА_1 відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю іншої групи інвалідності, однак право на отримання такої допомоги обмежено законодавцем дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та встановленням ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини минуло більше 2-х років.
За таких обставин суд вважає, що оскільки зміна групи інвалідності відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Крім того, суд вважає помилковими та не приймає до уваги посилання позивача в позові на рішення Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16, від 19.09.2018 у справі №530/1280/17, від 20.02.2019 у справі №822/1883/18 оскільки у вказаних справах на час виникнення спірних правовідносин стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не містила норми щодо обмеження дворічним строком права на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі встановлення вищої групи інвалідності, а тому правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду не можна застосувати до спірних правовідносин.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В даному випадку відповідачем доведено правомірність рішення щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255, 257, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович