Справа № 480/4711/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 р. м. Харків Справа № 480/4711/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2019, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета (повний текст складено 21.01.2019) по справі № 480/4711/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області) про визнання протиправним рішення від 06.11.2018 № 79 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, зобов'язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки періоди його служби повинні бути зараховані до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.п. «в», «г» п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1922 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 про призначення справи до розгляду, справа була розглянута колегією суддів в порядку письмового провадження. З врахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в установі виконання покарань - Державній установі "Роменська виправна колонія (№ 56)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Наказом Державної установи "Роменська виправна колонія (№ 56)" від 06.07.2018 № 89/ОС-18 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

Згідно з вказаним наказом, вислуга позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні - 20 років 08 місяців 02 дні, у пільговому обчисленні - 27 років 06 місяців 09 днів (а.с. 14).

Після звільнення зі служби Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України було підготовлено та направлено пакет документів до ГУ ПФУ в Сумській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Рішенням від 06.11.2018 № 79 ГУ ПФУ в Сумській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки та 6 місяців і більше, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" для осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які звільнені у період з 01.10.2017 по 30.09.2018 (а.с. 13).

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачена можливість призначення пенсії за вислугу років особам при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах, оскільки періоди служби позивача мають мати календарне обчислення. Відсутність у позивача на момент звільнення необхідної календарної вислуги років свідчить про відсутність можливості призначити йому пенсію за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на вимоги діючого на час спірних правовідносин сторін законодавства та фактичні обставини справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 року № 2712-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частинами 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" встановлено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Разом з тим, статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Так, згідно частиною другою вищевказаної статті Закону, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Підпунктом «в» пункту 3 Порядку КМУ №393 встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що положеннями Закону № 2262-XII не визначено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 календарних років та 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років та 6 місяців та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Враховуючи викладене, період служби, зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до положень Порядку № 393, в розумінні частини 2 статті 17 Закону № 2262-XII не може бути зарахований до календарної вислуги років.

В даному випадку для призначення пенсії за вислугу років не підлягає застосуванню Порядок КМУ №393, згідно з яким, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки, згідно з частиною 3статті 7 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Приписи пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 суперечать приписам пункту "а" статті 12 Закону № 2262-XII.

Отже, застосуванню підлягає саме Закон № 2262-XII, оскільки, у відповідності до частини 3 статті 7 КАС України, він має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії, діяв в межах повноважень та відповідно до чинного законодавства України.

Колегія суддів у своїх висновках виходить з того, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». До вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, оскільки зарахування стажу роботи до такої вислуги у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.03.2018 у справі №295/6301/17, від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 22.11.2018 у справі №161/4876/17, від 31.01.2019 у справі № 295/15121/16-а.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту «а» статті 12 Закону № 2622, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону, а саме час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач до календарної вислуги у пільговому обчисленні просить зарахувати не період навчання, а стаж його роботи на посадах начальницького та рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби (пп. «в» «г» п.3 Порядку № 393), що Законом № 2262-ХІІ не передбачено.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звільнення позивача зі служби позивач мав 20 років 08 місяців та 02 дні календарної вислуги років.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Доводи позивача про те, що в даному випадку, для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме п.3 Порядку № 393, за яким позивачу, на його думку, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 27 років 06 місяці 09 днів, колегія суддів відхиляє оскільки згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, оскільки приписи п.3 Порядку № 393 суперечать приписам п. «а» ст.12 Закону №2262-XII, застосуванню підлягає саме вказаний Закон.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2262-ХІІ.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Підстави для здійснення нового розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 по справі № 480/4711/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець

Повний текст постанови складено 03.05.2019.