Справа № 400/3128/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 р. № 400/3128/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
до відповідача:Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056
про:визнання протиправною та скасування постанови від 25.10.2018 № 056564,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (надалі - Управління або відповідач) № 056564 від 25.10.2018 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на недоведеність відповідачем факту порушення позивачем вимог Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (надалі - Закон № 2344). Крім того, ФОП ОСОБА_1 зазначив, що відповідач порушив право позивача на участь у процесі прийняття рішення, оскільки відповідне повідомлення про розгляд справи він отримав після того, як цей розгляд відбувся.

У відзиві на позовну заяву (арк. спр. 32-36) відповідач вказав, що Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було встановлено порушення позивачем статті 48 Закону № 2344, тому застосування адміністративно-господарського штрафу є законним. Також відповідач заперечив доводи позивача про неналежне його повідомлення про розгляд справи.

Позивач подав відповідь на відзив (арк. спр. 63), в якій вказав, що транспортний засіб Mercedes-Benz 812D 2000 року з державним реєстраційним номером НОМЕР_2, на підставі довіреності від 08.06.2016, був наданий ним у експлуатацію громадянину ОСОБА_2 За цією довіреністю, ОСОБА_2 отримав право експлуатації автомобіля, зняття його з обліку, а також на продаж, оренду, позичку. У документах, що їх надало Управління, вказаний інший державний реєстраційний номер (НОМЕР_3), що свідчить про те, що ОСОБА_2 вчинив дії з перереєстрації автомобіля, при тому, що його власником, згідно з листом Регіонального сервісного центру в Миколаївській області МВС України від 12.03.2019 № 31/14-Б-07/аз (арк. спр. 67), залишився позивач. Крім того, позивач зазначив, що автомобілем керував водій ОСОБА_3, з яким позивач не перебуває у правових (в тому числі трудових) відносинах. За таких обставин, на думку ФОП ОСОБА_1, у відповідача не було підстав для притягнення позивача до відповідальності лише з тієї підстави, що він є власником автомобіля.

Правом подати заперечення на відповідь Управління не скористалося.

Враховуючи наявність клопотань позивача і представника відповідача (арк. спр. 68, 69), суд, відповідно до частини другої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

08.09.2018 посадові особи Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки склали «Акт проведення додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом» № 083487 (надалі - Акт, арк. спр. 37).

Відповідно до Акта, у водія транспортного засобу, що належить позивачу, - ОСОБА_3 був відсутній «… протокол перевірки та адаптації тахографа до т/з …». Цей факт був кваліфікований як надання позивачем послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону № 2344.

09.10.2018 Управління направило позивачу запрошення у розгляді справи за Актом на 18.10.2019 (від 20.09.2018 № 4913/30/1-18 (арк. спр. 40). Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, повідомлення позивач отримав 31.10.2018.

Постановою від 25.10.2018 № 056564 (надалі - Постанова, арк. спр. 10) Управління, на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344, застосувало до позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 1 700 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 48 Закону № 2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У відзиві Управління вказало, що, згідно з пунктом 6.1 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 № 340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Інформації про те, що належний позивачу транспортний засіб був обладнаний тахографом, Акт не містить.

Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ «Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті», затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

На думку відповідача, з урахуванням того, що статтею 18 Закону № 2344 встановлений обов'язок автомобільного перевізника організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до законодавства України, саме позивач має нести відповідальність за порушення, про яке вказано в Акті.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарських штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом 18 частини першої статті 1 Закону № 2344 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що позивач є автомобільним перевізником, та доказів того, що 08.09.2018 ФОП ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення вантажу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у Управління підстав для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності, та, відповідно, про визнання протиправною та скасування Постанови.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем права ФОП ОСОБА_1 на участь у розгляді справи за Актом, суд зазначив таке.

Як вказано вище, повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 18.10.2018, відповідач направив позивачу 08.10.2018, проте отримав його позивач лише 31.10.2018.

Пунктами 26-27 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 «Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті» (надалі - Порядок) встановлено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

У відзиві Управління зазначило, що «… жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Укртрансбезпека повинна пересвідчуватися чи належним чином особа повідомлена про розгляд справи …».

Суд погодився з відповідачем в тому, що у Порядку № 1567 відсутня пряма норма, яка обумовлює можливість розгляду справи про порушення у разі неявки суб'єкта господарювання з наявністю доказу повідомлення такого суб'єкта. Проте, виходячи зі змісту пунктів 26-27, суд вважає, що за відсутності доказів того, що позивач був повідомлений про розгляд справи про порушення, прийняте відповідачем рішення за результатами розгляду цієї справи не відповідає критерію, вказаному у пункті 9 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судовий збір розподіляється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 77, 139, 194, 241-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний 39816845) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.10.2018 № 056564.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 39816845) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704,80 грн., що був сплачений платіжною квитанцією від 28.11.2018 № 178.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна