Справа № 591/5935/17
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р.Справа № 591/5935/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2019 р. (ухвалене суддею Клименко А.Я., повний текст якогоскладеньо 06.02.2019 р.) по справі № 591/5935/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради, третя особа Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Діхтяренко Володимир Олександрович,

про скасування рішення Сумської міської ради № 416-МР від 24.02.2016 року та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумської міської ради, в якому просив: скасувати рішення Сумської міської ради № 416-МР від 24.02.2016 р.; зобов'язати Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та передати її позивачу у власність.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2019 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2019 р. в частині зобов'язання відповідача на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та передати її позивачу у власність, та відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про місцеве самоврядування», Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, відповідач подав суду клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_1, у задоволенні якої йому відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/3621/14-а від 19.07.2014 р. визнано протиправною бездіяльність Сумської міської ради у не розгляді в належний термін заяви ОСОБА_1, про затвердження проекту землеустрою та надання у користування земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та визнано протиправним та скасовано рішення Сумської міської ради № 224-МР від 27.03.2013 р.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/4557/15-а від 19.08.2015 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 р., визнано протиправною бездіяльність міського голови м. Суми, що полягала у невнесенні в належний термін на розгляд Сумської міській раді заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1; зобов'язано міського голову м. Суми підготувати та подати на розгляд Сумської міської ради проект рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1; зобов'язано Сумську міську раду розглянути під час найближчої сесії проект рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, зазначивши підстави прийнятого рішення.

На підставі виконавчого листа по справі № 591/4557/15-а Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрито виконавче провадження № 49230198, яке було відновлено постановою від 22.04.2016 р.

На виконання вищевказаної постанови Сумською міською радою рішенням від 2016 р. затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, проте, вказаний проект не оприлюднений.

Рішенням Сумської міської ради VІІ скликання № 416-МР від 24.02.2016 р. на виконання постанови Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/4557/15-а від 19.08.2015 р., позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку . господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою, м. Суми, вул. Макаренка.

Не погоджуючись із такою відмовою та бездіяльністю діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки питання про відведення позивачеві у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд вирішується тривалий час, а процес надання позивачу формальних відмов у затвердженні проекту землеустрою може тривати безкінечно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є скасування рішення Сумської міської ради № 416- МР від 24.02.2016 року та зобов'язання відповідача на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та передати її позивачу у власність.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 122, 123 Земельного кодексу України.

Згідно із ч. ч. 2 та 3 ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Судовим розглядом встановлено, що позивач отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовила проектну документацію, яка була розроблена та погоджена у встановленому порядку.

Відповідно до ч. ч. 9, 11 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що незважаючи на те, що підстави прийняття рішення про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність не визначені в статті 118 Земельного кодексу України, правомірність такої відмови є предметом судового контролю.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 р. (справа № 461/2579/17).

Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Тому, вирішуючи питання про правомірність рішення Сумської міської ради про відмову в затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність позивачу , необхідно виходити з меж повноважень органів місцевого самоврядування в сфері розпорядження землями комунальної власності, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.116 Земельного кодексу України ,громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Судовим розглядом встановлено, що позивач має право безоплатно набути у власність із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в містах - не більше 0,10 га та ним дотримано визначену законодавством процедуру виготовлення та погодження проекту землеустрою.

Відповідачем не надано доказів наявності обмежень, встановлених генеральним планом міста, або заборон, які б не узгоджувались із цільовим призначенням, визначеним в проекті землеустрою щодо відведення відповідної ділянки для надання її у власність позивачу, а також наявність прав інших громадян чи юридичних осіб на відповідну земельну ділянку.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» перебачено, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №. 30985/96).

Таким чином, із урахуванням того, що питання про надання позивачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд вирішується відповідачем тривалий час та відмови у наданні позивачу земельної ділянки скасовувалися в судовому порядку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним засобом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та передати її ОСОБА_1 у власність, та відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2019 року по справі № 591/5935/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 02.05.2019 року