Справа № 280/352/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 квітня 2019 року Справа № 280/352/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, місто Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, )

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області №Ф-84939-51 від 19 листопада 2018 року про нарахування недоїмки (штрафних санкцій) у розмірі 15819,54 грн;

- зобов'язати ГУ ДФС у Запорізькій області здійснити коригування індивідуальної картки платника податків з оскаржуваної податкової вимоги, шляхом виключення суми 15819,54 грн. з ІКП.

Ухвалою суду 29 січня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 18 лютого 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Справу призначено до розгляду на 19 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року судове засідання відкладено на 16 квітня 2019 року, розгляд справи призначено без виклику сторін.

На підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС судове рішення, постановлене у письмовому проваджені, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

За правилами частини 1 статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Позовна заява обґрунтована тим, що 12 січня 2019 року ФОП ОСОБА_1 отримано податкову вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області № Ф-84939-51 від 19 листопада 2018 року про застосування штрафних санкцій, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та з урахуванням норм статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, за несплату, нібито єдиного соціального внеску, у встановленому порядку. Зазначеною вимогою до позивача за несплату єдиного внеску застосовані фінансові санкції у розмірі 15819,54 грн. Позивач вказує, що звідки сформувалася відповідна сума, їй не зрозуміло, крім того на його адресу не направлялося жодного документа або рішення про нарахування цієї суми штрафів. Що стосується неправомірності нарахування податковим органом штрафних санкцій, необхідним позивач вважає зазначити, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована ще 23 січня 1998 року, здійснювала підприємницьку діяльність і сплачувала податки та збори у розмірах та строки встановлені законодавством. Звертає увагу, що позивачем дохід не приховувався те не скривався, та був нарахований та сплачений у строки. Проте, тривалий час, ФОП ОСОБА_1 діяльність не здійснювалась та дохід не отримувала, в зв'язку із чим 15 січня 2019 року звернулась до державного реєстратора, щодо припинення своєї діяльності. Зазначає, що 19 листопада 2018 року ГУ ДФС у Запорізькій області щодо ФОП ОСОБА_1, виносить податкову вимогу про застосування до штрафних санкцій у розмірі 15819,54 грн. Вважає, що фактично, ГУ ДФС у Запорізькій області до ФОП ОСОБА_1 незаконно застосовано штрафні санкції за несплату ЄСВ.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№ 10679 від 18 березня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1, зареєстрована , як фізична особа - підприємець 17 вересня 1998 року, перебувала на обліку в ГУ ДФС у Запорізькій області з 17 вересня 1998 року, та з цієї дати була зареєстрована платником ЄСВ, перебувала на загальній системі оподаткування, припинено підприємницьку діяльність 15 січня 2019 року. Вказує, що враховуючи приписи чинного законодавства станом на 01 січня 2019 року по ФОП ОСОБА_1 на рівні ДФС України відповідно до вимог чинного законодавства здійснено нарахування зобов'язань у сумі 15819,54 грн., а саме: за 2017 рік (по строку 09 лютого 2018 року) - 8448 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску (3200x22%) помноженому на кількість місяців звітного року(12) дорівнює 8448,00 грн.; за І-ІІІ квартали 2018 року відповідно по термінам 19 квітня 2018 року, 19 липня 2018 року, 19 жовтня 2018 року - 7371,5 грн., або 2457,18 грн. за кожний квартал (мінімальна заробітна плата з січня 2018 року 3723х22%=819,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн.) складає 15819,54 грн. Окрім того, по терміну 21 січня 2019 року відбулись нарахування за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. Отже, відповідач дійшов висновку, що своєчасно несплачена позивачем сума єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн. є недоїмкою. Отже на виконання вимог чинного законодавства контролюючим органом сформовано та направлена на адресу позивача податкова вимога №Ф-84939-51 від 16 листопада 2018 року.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) від 17 вересня 1998 року зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою 07 вересня 1998 року.

19 листопада 2018 року на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI ГУ ДФС у Запорізькій області позивачу було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-84939-51 на загальну суму недоїмки 15819,54 грн.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не погодившись із вимогою №Ф-84939-51 від 19 листопада 2018 року про нарахування недоїмки (штрафних санкцій) у розмірі 15819,54 грн звернулась до суду із цим позовом.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно частини 5 статті 9 Закону України № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

За правилами пункту 2 частини1 статті 7 Закону України № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами частини 8 статті 9 Закону України № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 12 статті 9 встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та Зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування).

За приписами пункту 1 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (пункт 13 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, частина 16 статті 25 Закону України № 2464-VI).

Так, відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) від 17 вересня 1998 року зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою 07 вересня 1998 року.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи ФОП ОСОБА_1 подано до державного реєстратора заяву від 15 січня 2019 року заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням.

Отже, позивач не заперечує того факту, що він на час винесення спірної податкової вимоги мав статус фізичної особи-підприємця, тому суд не може прийняти до уваги в якості обґрунтування протиправності винесення оскаржуваної вимоги посилання позивача на те, що ФОП ОСОБА_1 тривалий час підприємницька діяльність не здійснювалась та дохід не отримувала.

Тому суд дійшов висновку, що позивач у зв'язку із вищезазначеним зобов'язаний сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі та у строки, встановлені чинним законодавством.

Відповідачем на обґрунтування суми недоїмки ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у відзиві на адміністративний позов наведено детальний розрахунок сум єдиного внеску, які несплачені позивачем, а також надано особову картку платника податку ФОП ОСОБА_1, у якій відображені всі несплачені позивачем суми єдиного внеску.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином обґрунтовано суму недоїмки ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем порушено строки надіслання податкової вимоги №Ф-84939-51 від 19 листопада 2018 року суд звертає увагу, що вказана обставина не звільняє Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 від обов'язку сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка обліковується за позивачем.

Враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач мав всі законні підстави для винесення вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №Ф-84939-51 від 19 листопада 2018 року, отже оскаржувана вимога є обґрунтованою, правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність винесення податкової вимоги №Ф-84939-51 від 19 листопада 2018 року, та відсутність підстав для її скасування, то і вимога позивача про безпідставність позовної вимоги про зобов'язання ГУ ДФС у Запорізькій області здійснити коригування індивідуальної картки платника податків з оскаржуваної податкової вимоги, шляхом виключення суми 15819,54 грн. з ІКП - є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №Ф-84939-51 від 19 листопада 2018 року, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 243-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, місто Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 квітня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов