Справа № 520/9491/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 520/9491/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Тацій Л.В. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 15.02.19 року по справі № 520/9491/18

за позовом Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки перевірки, на підставі яких були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення, ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються наявними у нього первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які, в свою чергу, свідчать про реальне здійснення спірних господарських операцій. Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019р. адміністративний позов Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено. Скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.10.2018 року № 3 та від 25.10.2018 року № 3, які винесені відносно Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, а саме, неповно з'ясовано обставини та недосконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, як того вимагає ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказує, що відповідно баз даних ДФС України підприємство ТОВ «СК Трейд ЛТД» не є імпортером. Не було надано належної правової оцінки також тому доказу, що, при здійснені аналізу податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, та автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» встановлено, що по ланцюгу постачання не простежується імпорт товару. Згідно наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року №1307 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 23 лютого 2017 року №276) про порядок заповнення податкової накладної, ТОВ «СК Трейд ЛТД» на адресу КСП «Харківгорліфт» було виписано податкові накладні від 28.12.2017 №26, від 30.12.2016 №27, в яких зазначено товар з кодом УКТЗЕД - . Відповідно до баз даних ДФС України не відбувався імпорт вищезазначеного товару, а отже невідомо, яким чином, товар було ввезено на митну територію України, документи, що підтверджують країну походження товару (сертифікати) відсутні. Зазначає, що КСП «Харківгорліфт» до перевірки не надано документів, які могли б підтвердити факт перевезення, а саме: не надано документи, згідно яких здійснювалось транспортування придбаних товарів, а саме 2-й примірник ТТН. Вказане не дає можливості встановити місце навантаження товарів та розвантаження, а отже неможливо встановити реальні витрати часу. Також без наявних документів на перевезення товару неможливо встановити вид транспорту, осіб відповідальних за перевезення, а отже і факт їх реального перевезення, не має можливості встановити виконавців розвантажувально- навантажувальних робіт з транспортного засобу, підтверджуючих документів щодо навантажувально-розвантажувальних робіт. Також посилається на те, що до перевірки надано паспорти лебідок 0471.22.00.000 ГІС, в яких вказано основні технічні дані та характеристики (відстань між центрами елементів передачі, передаточне число, синхронна частота оборотів швидкісного валу, діаметр застосованих канатів та інше), але не надано сертифікат якості, які свідчать про придбання та фактичне надходження даного виду товару (імпортного товару), тому не можливо дослідити походження придбаного товару, зазначеної у первинних документах, виписаних контрагентом-постачальником ТОВ «СК Трейд ЛТД» на адресу КСП «Харківгорліфт».

Крім цього також звертає увагу суду також на те, що перевіркою встановленого Придбаний у ТОВ «СК Трейд ЛТД» товар КСП «Харківгорліфт» було повністю використано для капітального ремонту ліфтів по дільниці №21. Отже, перевіркою досліджувалося питання стосовно наявності придбаного товару, проте підприємством не надавалися докази обліку такого товару у себе на складі, до перевірки не були надані прибуткові накладні або будь-які інші підтвердження оприбуткування нібито придбаного товару. Посилається на постанову ВСУ у справі від 16.01.2018 К/9901/1478/18 2а-7075/12/2670.

З урахуванням викладеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019. Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову КСП «Харківгорліфт» у повному обсязі.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою відповідача не погоджується. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо господарських взаємовідносин з контрагентом - постачальником ТОВ "СК Трейд ЛТД" за грудень 2016 року та березень 2017 року, а також даних щодо подальшої реалізації/придбання та/або використання у власній господарській діяльності, про що складено акт від 26.09.2018 року № 4013/20-40-14-21-07/34754617.

Перевіркою встановлено порушення позивачем абз."а" п.198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198, пп.201.1, 201.10 ст.201 ПК України

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом складено податкове повідомлення - рішення від 25.10.2018 року № 3, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ 209475 грн., у т.ч. за основним платежем 139650 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 69825 грн. та податкове повідомлення - рішення від 25.10.2018 року № 3 яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 63000 грн. за звітний період декларування березень 2017 року ( а.с.116-120).

Позивач, не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся до суду за їх оскарженням.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємих періодах позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "СК Трейд ЛТД".

29.06.2016 між Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» (постачальник) укладено договір поставки №1085 щодо поставлення Товару ДК 016:2010-28.22.1 устаткування підіймальне та вантажне та частини до нього (ДК 021:2015 - 42419000-6 частини підіймально - транспортувальне обладнання (лебідки) - 30 штук. Ціна цього договору становить: 2 697 480 грн., у тому числі ПДВ - 449 580 грн. .

За умовами договору, оплата здійснюється після отримання замовником товару, а також інших документів, передбачених тендерною документацією та чинним законодавством України, на підставі видаткової накладної та рахунку на фактично поставлений товар (або окрему партію товару). Місце поставки товару - вул. Клочківська 195-А, м. Харків.

В подальшому, 30.12.2016 року між Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» укладено Додаткову угоду №2 до договору №1085 від 29.06.2016 року на подовження дії Договору на термін до 28.02.2017 року на суму 510 840,00 грн., у тому числі ПДВ - 81 140, 00 грн.

Також, 26.01.2017 між Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» (постачальник) укладено Договір про закупівлю №40 щодо поставлення Товару ДК 016:2010-28.22.1 устаткування підіймальне та вантажне та частини до нього (ДК 021:20-0 частини підіймально - транспортувальне обладнання (лебідки ліфтові зі швидкістю руху 0,71 м,с) - 25 штук. Ціна цього Договору становить: 3 150 000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 525 000 грн. 00 коп.

За умовами договору, оплата за договором закупівлі здійснюється після отримання Замовником Товару, а також інших документів, передбачених тендерною документацією та чинним законодавством України, на підставі видаткової накладної та рахунку на фактично поставлений товар (або окрему партію товару). Місце поставки товару - вул. Клочківська 195-А, м. Харків.

29.12.2017 року між Комунальним спеціалізованим підприємством Харківгорліфт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» укладено Додаткову угоду №2 до Договору про закупівлю №40 від 26.01.2017 року щодо поставлення Товару ДК 016:2010-28.22.1 устаткування підіймальне та вантажне та частини до нього (ДК 21:20-0 частини підіймально - транспортувальне обладнання (лебідки ліфтові зі швидкістю руху 0,71 м,с) - 15 штук Ціна цього Договору становить: 1890000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 315 000 грн. 00 коп.

Факт отримання КСП «Харківгорліфт» товару поставленого TOB «СК Трейд ЛТД» на виконання договорів підтверджується накладними № 010301 від 01.03.2017 року, № 211218 від 30.12.2016 року усього на суму ПДВ 202650 грн.

Зазначений товар отримав начальник відділу матеріально- технічного забезпечення КСП «Харківгорліфт» Прохватілов А.П. та прийняв завідуючий центральним складом КСП «Харківгорліфт» Андреєв І.В. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 195-А, що підтверджується матеріалами справи (а.с.65-80), зокрема, наказами про призначення Прохватілова А.П. та Андреєва І.В., розпорядженням Управління комунального майна та приватизації № 108 від 18.02.2008 року щодо розташування центрального складу.

Відповідно до виписки АТ «УкрСиббанк» за рахунком № 6600 КСП «Харківгорліфт» проведено оплату за Договорами.

Судом встановлено, що придбаний товар був використаний при виконанні умов договорів підряду, укладених між Департаментом житлового господарства Харківської міської ради (в якості замовника) та КСП «Харківгорліфт» (в якості підрядника) про виконання капітального ремонту житлових будинків комунальної власності .

Рух товару у процесі оприбуткування при отриманні від контрагента та списання при виконанні договорів підряду підтверджується накладними на внутрішнє переміщення, відомостями списання, картками по рахунку 631 .

Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ТРЕЙД ЛТД» на користь позивача складено податкові накладні № 26 від 28.12.2016 р., № 27 від 30.12.2016 р. та № 2 від 01.03.2017 р. усього на суму ПДВ 202650 грн.

Позивачем вказану суму ПДВ було включено до складу податкового кредиту у звітних періодах декларування - за грудень 2016 року та березень 2017 року, про що також вказував відповідач у відзиві на позов.

Щодо посилань контролюючого органу на те, що до перевірки не надано сертифікатів якості лебідок.

Під час судового розгляду справи встановлено, що товарність господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджено дослідженими належним чином оформленими первинними документами в їх сукупності.

Сертифікати якості - документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки вони не містить відомостей про господарську операцію та не фіксують факт їх здійснення, а містять інформацію про товар та його якість, підтверджують відповідність продукції встановленим вимогам та можливість її подальшого використання чи реалізації.

Колегія суддів зазначає, що сертифікати якості - це документи, які підтверджують якість товарів та за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам. Крім того сертифікати якості видаються безпосередньо виробником товару (продукції).

Відтак відсутність вказаного документа не може свідчити про безтоварність господарської операції, тим більше, що позивач використовує власну лабораторію, яка здійснює усі необхідні дослідження придбаного зерна.

Щодо посилань податкового органу на відсутність підтверджуючих документів щодо транспортування, колегія суддів зазначає наступне.

ТТН не є обов'язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, а є первинним документом, що лише підтверджує операції учасників транспортних перевезень (вантажовідправника, вантажотримувача, перевізника), тому її відсутність у покупця товару за наявності належних первинних документів, що підтверджують поставку та оприбуткування товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарської операцій з поставки товару в цілому.

Колегія суддів зазначає, що згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

В свою чергу, сама по собі відсутність ТТН не є достатнім аргументом, який доводить нереальність господарської операції.

Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням або порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів. З огляду на це певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена колегією Касаційного адміністративного суду в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №821/589/17 .

Колегія суддів зазначає, що виконання договорів між позивачем та ТОВ «СК Трейд ЛТД» підтверджується податковими та видатковими накладними, рахунками - фактури.

Крім того, згідно пояснень та наданих позивачем документів, придбаний товар був використаний при виконанні умов договорів підряду, укладених між Департаментом житлового господарства Харківської міської ради (в якості замовника) та КСП "Харківгорліфт" (в якості підрядника) про виконання капітального ремонту житлових будинків комунальної власності, а саме : ліфтів : № 40/17 від 01.03.2017р., № 85/17 від 04.04.2017р., № 265/17 від 03.10.2017р., № 59/17 від 10.03.2017р., № 60/17 від 10.03.2017р., № 38/17 від 01.03.2017р., № 32/17 від 23.02.2017р., № 29/17 від 21.02.2017р.

Також колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем обставини, з урахуванням наданим позивачем документів, не свідчать про відсутність реальності проведених операцій між позивачем та контрагентами .

Доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях податкового органу.

Дані посилання є підставами у сумніві реальності операцій та не свідчать про відсутність операцій, документи щодо яких об'єктивно не спростовані.

Стосовно посилань відповідача на те, що відповідно баз даних ДФС України підприємство контрагент позивача ТОВ «СК Трейд ЛТД» не є імпортером та те що, при здійснені аналізу податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, та автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» встановлено, що по ланцюгу постачання не простежується імпорт товару, колегія суддів зазначає наступне.

Дані посилання, з урахуванням наданих позивачем документів, жодним чином не свідчать про нереальність господарських операцій та не свідчить про правомірність позиції податкового органу, оскільки це достеменно не спростовує дані наданих позивачем документів та можливість реального придбання позивачем даних товарів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем до суду надано документи використання в майбутньому придбаного товару.

Докази відсутності цього товару у позивача чи не відповідність наданих документів реальним обставинам щодо використання придбаного товару позивачем, відповідачем не надано.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач придбаючи певний товар перевіряти правильність його митного оформлення не зобов'язаний.

Крім того по зазначеному, по ланцюгу постачання товарів: постачальники - ТОВ "СК Трейд ЛТД" ( котрим було згодом поставлено товар позивачу) вже було надано оцінку судом в рамках розгляду справи № 820/899/18, який своїм рішенням від 14.06.2018 року було задоволено позов ТОВ "СК Трейд ЛТД"" та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС в Харківській області від 02.01.2018 року № 1. В ході розгляду справи суд першої інстанції, з висновками якого погодився Харківський апеляційний адміністративний суд, залишаючи своєю постановою від 05.09.2018 року без змін рішення від 14.06.2018 року, дійшов висновків про реальність правочинів, укладених ТОВ "СК Трейд ЛТД" з контрагентами - постачальниками .

Вказані обставини в силу ч.4 ст.78 КАС України, не підлягають доказуванню.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову ВСУ у справі від 16.01.2018 № 2а-7075/12/2670 є не обґрунтованим. Дане судове рішення не є рішенням, яке є обов'язковим до виконання, та таким що має преюдиційне значення для вирішення справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків не свідчить про те, що платник податків, який укладав договори з таким контрагентом, знав про протиправний характер діяльності свого контрагента. Отже, аргументи податкової стосовно фіктивності контрагента не є вичерпним доказом нереальності операцій.

Також колегія суддів зазначає, що позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Згідно частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб'єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Однак, як зазначалось вище, обов'язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів.

Окремо суд зазначає, що в силу приписів ч.4 ст.73 КАС України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (затверджено постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за текстом - Порядок №1232), а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984) отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Крім того, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку на додану вартість до податкового кредиту, визначену актом перевірки та відповіддю на заперечення на акт, за спірний період.

Зворотне відповідачем не доведено.

Крім того, позивачем по справі надані документи в підтвердження понесення позивачем витрат та сплати у ціні придбаних товарів податку на додану вартість, а також використання таких товарів у подальшій господарській діяльності позивача.

Колегія суддів зазначає, що порушень з боку позивача з приводу використання та реалізації придбаного товару, судом не встановлено.

Доказів спростування наданих позивачем документів відповідачем не надано.

Встановлені судом фактичні обставини, надані документи, засвідчують правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку, що судження податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту та завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ внаслідок чого занижено суми зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіреному періоді не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача, Головного управління ДФС України у Харківській області ґрунтуються на припущеннях, належних доказів, що свідчать про безтоварність здійснених операцій відповідачем до суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року по справі № 520/9491/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 26.04.2019 року