Справа № 640/21/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

03 травня 2019 року № 640/21/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О. розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною оформлену листом від 11.12.2018 № 222/4/1973 відмову Військової частини НОМЕР_1 в призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності, як військовослужбовцю, якого визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, якого визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справ без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що відповідачем неправомірно відмовлено йому у призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Посилається на те, що у разі зміни групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку зі змінами не проводиться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:
22 січня 1994 Позивач, як старший мічман запасу, звільнений з військової служби з посади старшини взводу охорони військової частини НОМЕР_2 .

23.10.2006 Позивачу під час первинного огляду медико-соціальною (експертною) комісією (далі - МСЕК) встановлено інвалідність третьої групи внаслідок загального захворювання на підставі довідки МСЕК серії № КБ-1 №002300 від 26.10.2006.

14.05.2007 Позивачу проведено повторний огляд та встановлено вищу (другу) групу інвалідності на підставі довідка від 21.05.2007 № 014228, внаслідок загального захворювання.

23.10.2018 Позивачу змінено причину інвалідності (захворювання, пов`язані з проходженням військової служби) на підставі витягу з протоколу засідання ЦВЛК № 1508 від 04.06.2018 та довідки МСЕК серії АВ № 0983457 від 23.10.2018.

Позивач заявою від 07.11.2018 звернувся до Відповідача з питанням, пов`язаним із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною причини інвалідності.

11.12.2018 листом за вих. № 222/4/1973 Відповідачем відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки заявнику причину інвалідності змінено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Не погоджуючись з правомірністю такої відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 17 Конституції України передбачено забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до положень Закону України від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до положень ст.41 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі-військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п.6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

- 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Аналогічні за змістом положення щодо розміру одноразової виплати наведено в ст.16-2 Закону.

Статтею 16-4 Закону визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з ч.8 ст.16-3 Закону особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення одноразової грошової допомоги було надано, серед іншого, копію довідки МСЕК від 23.10.2018, яку також долучено до матеріалів справи.

Як вже зазначалось, єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги стало те, що заявнику причину інвалідності змінено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Суд відхиляє зазначені доводи відповідача, з урахуванням наступного.

Дійсно, відповідно до положень абз.2 п.4 ст.16-3 Закону у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

А ні судом, а ні позивачем не заперечується той факт, що інвалідність ІІІ групи за загальним захворюванням встановлена позивачу 23.10.2006.

В той же час, законодавець в п.4 ч.2 ст.16 Закону пов`язує право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги не з будь-якою інвалідністю, яка виникла на загальних підставах, а безпосередньо з інвалідністю, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Враховуючи те, що лише 23.10.2018 позивачу встановлена ІІ група інвалідності за захворюванням, так, пов`язаним з проходженням військової служби, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що саме з цієї дати у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

З урахуванням того, що лист відповідача №222/4/1973 від 11.12.2018 не містить в собі претензій до наданих позивачем документів, окрім посилань на зміну групу інвалідності понад дворічний термін, які визнані судом необґрунтованими, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про протиправність оформленої листом від 11.12.2018 № 222/4/1973 відмову Військової частини НОМЕР_1 в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності, як військовослужбовцю, якого визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії, слід зазначити наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, коли йому надано повний пакет належним чином оформлених документів для призначення одноразової грошової допомоги. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин призначення такої допомоги.

При цьому, вибіркове тлумачення норми закону, без врахування обставин, з якими цей же закон пов`язує право особи на отримання допомоги, не є підставою для відмови в її призначенні.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

За таких обставин, з метою всебічного і повного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, якого визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби.

Відтак, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною оформлену листом від 11.12.2018 № 222/4/1973 відмову Військової частини НОМЕР_1 в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності, як військовослужбовцю, якого визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, якого визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 (ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович