Справа № 0240/2637/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2637/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

25 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представників відповідача: Дмитрук Ю.Д., Бешлей І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (повний текст якого складено 28 листопада 2018 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області генерала поліції Педоса Юрія Володимировича про визнання наказу неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області генерала поліції Педоса Юрія Володимировича, в якому просив:

- визнати наказ начальника Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області генерала поліції третього рангу Педоса Ю.В. №1064 від 04.07.2018 року про звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, присяги поліцейського пункту 1, 2 частини 18 Закону України "Про Національну поліцію" вимог ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затверджені Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, розділу 5 Правил етичної поведінки, наказу Національної поліції України від 23.09.2016 року № 920 "Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції", що призвели до вчинків, які не сумісні з подальшим проходженням служби в поліції - неправомірним;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області генерала поліції третього рангу Педоса Юрія Володимировича поновити ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Хмільницького відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області генерала поліції третього рангу Педоса Юрія Володимировича виплатити ОСОБА_2 грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивач зазначив, що працював інспектором сектору реагування патрульної поліції №2 Хмільницького відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №1064 від 04.07.2018 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, присяги поліцейського, пункту 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", вимог ст. ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затверджені Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, розділу 5 "Правил етичної поведінки", наказу Національної поліції України від 23.09.2016 року №920 "Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції", що призвели до вчинків, які не сумісні з подальшим проходженням служби в поліції у виді звільнення зі служби в поліції.

Вказаний вище наказ реалізовано наказом №114 о/с від 09.07.2018 року, на підставі якого, ОСОБА_2 з 10.07.2018 року, звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". ОСОБА_2 вважає притягнення до дисциплінарної відповідальності безпідставним, а наказ про звільнення таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, оскільки такі, на думку позивача, неправомірно винесені за грубе порушення службової дисципліни.

Окрім того, 05 березня 2019 року представником позивача було подано доповнення до апеляційної скарги. Водночас, згідно ч. 1 ст. 303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Скаржник отримав копію рішення Вінницького окружного адміністративного суду 29 листопада 2018 року (т. 1 а.с.157).

Враховуючи те, що доповнення до апеляційної скарги надійшли поза межами строків, визначеними ч. 1 ст. 303 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в прийнятті вказаних доповнень до апеляційної скарги.

Під час судового засідання представником позивача було заявлено клопотання про відтворення технічного запису судового засідання в частині допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції, оскільки, на думку ОСОБА_3, їх письмові пояснення відрізняються від тих, що вони надали в суді першої інстанції. Однак, суд апеляційної інстанції протокольно відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки Вінницьким окружним адміністративним судом були вже досліджені вказані обставини та надано відповідну оцінку. Окрім того, в матеріалах справи містяться копії власноручно написаних пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

В судовому засіданні представник позивача та позивач доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та за обставин викладених в ній просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 з червня 2017 року працював інспектором сектору реагування патрульної поліції №2 Хмільницького відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області.

24.06.2018 року о 01:59 год. поліцейськими УПП у Вінницькій області під час відпрацювання у м. Хмільнику по забезпеченню безпеки дорожнього руху, у складі екіпажу "Юнкер - 112" на автодорозі Любар - Хмільник - Нова Ушиця, було помічено автомобіль "BMW" 525 серії на іноземній реєстрації д.н.з. НОМЕР_1, водій якого порушив п.п. 2.4. Правил дорожнього руху України (невиконання водіями вимог про зупинку), збільшивши швидкість, намагався втекти від патрульних поліцейських. Даний автомобіль було зупинено шляхом переслідування та блокування, водієм виявився інспектор сектору реагування патрульної поліції №2 Хмільницького відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_2, який перебував на службі.

Під час спілкування з ОСОБА_2 на думку поліцейських, у останнього були наявні ознаки алкогольного сп'яніння, що виражалось в хиткій ході, почервонінні обличчя та різкому запаху алкоголю з ротової порожнини.

ОСОБА_2 відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, було запропоновано пройти медичний огляд у встановленому порядку для визначення ступеня алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера "Драгер".

Позивач, посилаючись на свої конституційні права, від проходження тесту на сп'яніння за допомогою алкотестера "Драгер", відмовився.

Інспектором роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Жуком Є.С. відносно ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 254 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, в присутності двох свідків були складені протоколи про адміністративні правопорушення серії БР №044930 та серії БР №044931 передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп'яніння) та ст.122-2 КУпАП (виконання водіями вимог про зупинку транспортного засобу) (а.с. 65, 71).

Водночас, інспектором роти №4 БУПП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Цирканюком Я.С. складено протокол про адміністративне затримання АА №012984, відповідно до ст. 45 ЗУ "Про національну поліцію", застосовано спеціальний засіб кайданки та винесено постанову серії ВР №124468 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Матеріали справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП складені відносно ОСОБА_2, направлено до Козятинського районного суду Вінницької області для прийняття відповідного рішення.

Крім того, відповідно до наказу начальника Хмільницького відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 23.06.2018 року №105 "Про розстановку сил та засобів по охороні публічної безпеки під час проведення в м. Хмільнику та Хмільницькому районі випускних вечорів", лейтенант поліції Никитюк A.C. спільно з старшим слідчим слідчого відділення Хмільницького відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 були задіяні на охороні публічної безпеки і порядку під час неофіційної частини святкування випускних вечорів у м. Хмільник біля ресторану "Аїст" та прилеглої території з 21:00 23.06.2018 року до закінчення заходів.

Старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 було повідомлено заступника начальника Хмільницького ВП майора поліції Рибака О.С. та оперативного чергового Хмільницького ВП про події, які сталися 24.06.2018 року.

Наказом ГУ НП у Вінницькій області від 26.06.2018 року №904 щодо подій, які відбулися 24.06.2018 року, відносно інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Хмільницького відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2, призначено службове розслідування та з 26.06.2018 року відсторонено від виконання службових обов'язків на період проведення службового розслідування (а.с. 45).

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни інспектором сектору реагування патрульної поліції №2 Хмільницького відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 від 03.07.2018 року. Особа, яка проводила службове розслідування дійшла висновку, що інформацію, яка стала підставою для проведення службового розслідування, вважати такою, що знайшла своє підтвердження (а.с. 38 - 42).

Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №1064 від 04.07.2018 року, на підставі висновку службового розслідування, ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції (а.с. 43-44).

Вказаний вище наказ, реалізовано наказом начальника ГУ НП у Вінницькій області №114 о/с від 09.07.2018 року, на підставі якого, ОСОБА_2 з 10.07.2018 року, звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 75).

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.10.2018 року у справі №149/1695/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 та ч.1ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.09.2018 року у справі №133/1607/18 скасовано постанову серії ВР №124468 від 24.06.2018 року винесену старшим лейтенантом поліції Цирканюком Я.С. відносно ОСОБА_2 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП в розмірі 425,00 грн, а провадження у справі закрито за відсутності складу правопорушення (а.с. 103-106).

Позивач, вважаючи накази про звільнення протиправними та з метою їх скасування, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було допущено грубе порушення службової та транспортної дисципліни, вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України "Про національну поліцію", Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ч.1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію", служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно ст. 18 Закону України "Про Національну поліції", поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов'язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред'явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закон України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 2, 7 Статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України унормовано порядок накладання дисциплінарних стягнень.

За змістом вказаної статті, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Таким чином, службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено статтею 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2018 року о 01:59 год. поліцейськими УПП у Вінницькій області під час відпрацювання у м. Хмільнику по забезпеченню безпеки дорожнього руху, у складі екіпажу "Юнкер - 112" на автодорозі Любар - Хмільник - Нова Ушиця, було помічено автомобіль "BMW" 525 серії на іноземній реєстрації д.н.з. НОМЕР_1, водій якого порушив п.п. 2.4. Правил дорожнього руху України (невиконання водіями вимог про зупинку), збільшивши швидкість, намагався втекти від патрульних поліцейських. Даний автомобіль було зупинено шляхом переслідування та блокування, водієм виявився інспектор сектору реагування патрульної поліції №2 Хмільницького відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_2, який перебував на службі.

Вимогу поліцейських надати для перевірки документи на автомобіль та посвідчення водія, ОСОБА_2 не виконав. Разом з тим, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку позивач відмовився.

Поліцейські, встановивши персональні дані позивача склали відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП та винесли постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Під час дослідження відеозапису встановлено, що позивач під час спілкування з поліцейськими зазначав, що їхав за кермом автомобіля, проте не бачив та не чув, що автомобіль Toyota Prius їхав за ОСОБА_2 із увімкнутими проблисковими маячками синього та червоного кольору та з використанням спец сигналу.

Водночас, під час судового засідання ОСОБА_2 змінив свою позицію та стверджував, що 24.06.2018 року близько 01:30 год. знаходився біля ресторану "Аїст" у м. Хмільнику та підійшов до знайомого, який був зі своїми друзями на автомобілі BMW 525 чорного кольору, щоб забрати пляшку води.

В цей час, підходячи до автомобіля, побачив, що попереду нього на зустрічній смузі для руху, блокуючи вказане авто, повільно рухається службовий автомобіль Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_2 регіону 11 із увімкнутими проблисковими маячками синього та червоного кольору й використанням спец сигналу, перекриваючи рух автомобілю BMW. Підійшовши до автомобіля BMW, із нього вийшов водій та пішов у невідомому напрямку. Як стверджує ОСОБА_2, він присів до автомобіля BMW та у цей момент до автомобіля підійшов поліцейський. Після чого позивач вийшов із автомобіля. Поліцейський почав повідомляти ОСОБА_2, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. У відповідь на сказане позивач повідомив поліцейському, що даним автомобілем не керував, а водій зараз підійде.

Судова колегія зазначає, що згідно відео нагрудної камери поліцейського вбачається, що коли автомобіль зупинився із водійського сидіння вийшов позивач, що суперечить твердженням останнього.

На вимогу поліцейських надати документи на автомобіль та посвідчення водія ОСОБА_2, їх не надав. При цьому поводив себе зухвало, перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: порушення координації рухів та мови, не зрозуміла та сповільнена мова.

Вказані обставини підтверджені матеріалами службового розслідування, до яких ввійшли письмові пояснення ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16 ОСОБА_8 та, як вже зазначалось вище, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_2, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від виконання законних вимог поліцейського, що, безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав скаржник.

Колегія суддів погоджується з доводами представників відповідача, що ОСОБА_2 порушив Присягу працівника поліції, вимоги ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилось у порушенні ним службової дисципліни та в не проходженні медичного огляду з метою спростування факту перебування у стані алкогольного сп'яніння.

Вказані дії позивача викликають сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського. Суд вважає, що з точки стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий час та бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Зазначене свідчить про дискредитацію звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12 січня 2012 року у справі "Горовенки та Бугара проти України" (Заяви №№ 36146/05 та 42418/05) п. 38).

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, позивач дійсно вчинив дії, що підпадають під визначення дисциплінарного проступку та свідчать про відсутність у нього високої свідомості, недотримання законодавства, порушення норм професійної та службової етики.

Такими своїми діями позивач дискредитував звання поліцейського, що унеможливлює подальше перебування його на службі.

Водночас, доводи позивача щодо того, що 23.06.2018 року був вихідний день, а він не був задіяний в охороні громадського порядку, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки такі спростовуються показаннями свідків, зокрема ОСОБА_7, та іншими матеріалами справи. Окрім того, під час судового засідання представники відповідача пояснили, що наказ про залучення ОСОБА_2 до охорони публічної безпеки та порядку в м. Хмільнику був доведений до відома позивача в усному порядку згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України".

Крім того, апелянтом зазначено, що постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.10.2018 року в справі №149/1695/18 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 та ч.1ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.09.2018 року в справі №133/1607/18 скасовано постанову серії ВР №124468 від 24.06.2018 року винесену старшим лейтенантом поліції Цирканюком Я.С. відносно ОСОБА_2 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП в розмірі 425 грн., а провадження у справі закрито за відсутності складу правопорушення

Щодо посилань позивача на зазначені постанови, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

При цьому, право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни. Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій. Дане порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Позивач вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги працівника поліції, Закону України "Про Національну поліцію", а отже своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, за що передбачена дисциплінарна відповідальність у вигляді звільнення зі служби.

Крім того, постанова Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.10.2018 року в справі №149/1695/18 та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.09.2018 року в справі №133/1607/18, на переконання суду, не доводить правомірності дій позивача та не є обов'язковим для суду в розумінні ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, доказом.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 4. ст. 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом ч. 4 ст. 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене ч. 4 ст. 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч. 4 ст. 78 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст.90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Підтвердженням наведеного слугують приписи ч.7 ст.78 КАС України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 804/3811/17 та від 07 березня 2019 року у справі № 819/736/18.

Таким чином, встановлені постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.10.2018 року в справі №149/1695/18 та рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.09.2018 року в справі №133/1607/18 обставини не є беззастережним підтвердженням відсутності в діях позивача дисциплінарного проступку.

Водночас, під час ухвалення вказаних постанов Козятинським міськрайонним судом Вінницької області не досліджувалося відео з нагрудної камери поліцейських. Відтак, обставини, які потребують доказування в межах даної адміністративної справи потребують самостійного дослідження.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в силу положень ч. 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", Законом України "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими та відео доказами, які були досліджені та долучені до матеріалів справи, свідчать про те, що позивачем у справі було допущено грубе порушення службової та транспортної дисципліни, вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України "Про національну поліцію", Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 травня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.