Справа № 640/7599/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

06 травня 2019 року м. Київ № 640/7599/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Маруліної Л.О., ознайомившись з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви

ОСОБА_1

до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації

третя особа ОСОБА_2

про зупинення дії розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_1, заявник) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви (в порядку пункту 1 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України), в якій просить: зупинити дію розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 14.01.2019 року №20 «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей».

Особами, які можуть набути статуси сторін у справі заявником визначено: відповідачем - Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) встановлено вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту третього часини першої статті 152 заява про забезпечення позову подається в письмовій формі та повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 КАС України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заяву про забезпечення позову (до подання позовної заяви) має бути подано до суду із додержанням правил підсудності.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Також, пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Із змісту заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, судом встановлено, що заявник є матір'ю двох малолітніх дітей - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

На думку ОСОБА_1, під час прийняття розпорядження від 14.01.2019 року №20, дію якого просить зупинити заявник, Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією порушено порядок прийняття цього рішення, визначений пунктом 73 постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», а саме, не проведено бесіду із матір'ю, із дітьми для визначення їх особистої прихильності, ставлення матері до виконання батьківських обов'язків, стан здоров'я дітей та інші обставини.

Так, предметом майбутнього позову, як зазначено заявницею, є визнання протиправним та скасування розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 14.01.2019 року №20 «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей», відповідно до якого визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей.

Суд зазначає, що у відповідності до статті 17 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов'язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 (далі також - Порядок № 866), органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім'ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей.

Згідно з пунктом 73 Порядку №866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

З огляду на майбутній предмет спору, а саме розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 14.01.2019 року №20 «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей» та первинний характер майбутніх позовних вимог, суд дійшов висновку, що ці правовідносини регулюються нормами сімейного права, та не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, враховуючи суть майбутніх спірних правовідносин та суб'єктний склад, встановлений із заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, про які зазначено заявником у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, не є публічно-правовими і не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, в той час, як стосується сімейних відносин і мають вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічну позицію висловлено Шостим апеляційним адміністративним судом у судових рішеннях від 28.03.2019 року по справі № 756/4477/18, від 06.12.2018 року по справі №826/8767/16.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини сьомої статті 152 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладені положення КАС України, суд дійшов висновку, що дану заяву про забезпечення позову не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відтак остання підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 152, 153, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути без розгляду.

Відповідно до статті 256 КАСУкраїни ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Л.О. Маруліна