Справа № 214/295/19
Суддя: Гринь Н. Г.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/295/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 травня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Гриня Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменка Володимира Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом 15.01.2019 року, в якому просить скасувати постанову серії ЕАВ №795027 від 16.12.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження по справі закрити; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі - 500 грн.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що оскаржувану постанову винесено інспектором з допущенням порушень вимог ст.ст.9, 33, 245, 280 КУпАП без всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи. Під час керування автомобілем марки Mitsubishi L200, р/н НОМЕР_1, на перехресті вул. Соборна та пр-ту Металургів в м. Кривому Розі 15.12.2018 року жодних порушень ПДР України він не допускав. Під час розгляду справи інспектор порушив його право на захист, оскільки відхилив його клопотання про відкладення розгляду справи. Відтак, на його переконання, інспектор виніс постанову без законних на те підстав, діючи упереджено та суб'єктивно.

Ухвалою суду від 06.02.2019 року за результатами повторного автоматизованого розподілу справу прийнято до провадження суддею Гринем Н.Г.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Суд не допускає до участі у справі в якості представника Департаменту патрульної поліції - ОСОБА_3, оскільки вказана установа не є стороною по справі, а тому подану останнім заяву про розгляд справи без його участі суд залишає поза увагою.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав відзив на позов (а.с.26-33) з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що 15.12.2018 року близько 23.50 год. під час здійснення патрулювання в районі перехрестя на пр-ті Металургів в м. Кривому Розі ним було виявлено автомобіль марки Mitsubishi L200, р/н НОМЕР_1, водій якого рухався через перехрестя в темну пору доби без увімкнення фар у режимі ближнього (дальнього) світла, чим порушив п.19.1 «а» ПДР України. Він зупинив транспортний засіб з дотриманням вимог закону, відрекомендувався водієві відповідно до вимог п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки, попросив пред'явити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Встановивши особу водія, яким виявився ОСОБА_1, виконавши вимоги ст.278 КУпАП та роз'яснивши водієві його процесуальні права, він перейшов до розгляду справи по суті. В ході розгляду справи він надав для огляду відеозапис з відеореєстратора з фіксацією факту порушення. Під час огляду позивач фактично визнав допущене ним порушення ПДР України. Підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно заявляв клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю звернення за правовою допомогою, однак він відмовив в задоволенні цього клопотання, оскільки воно було неналежним чином оформлене, а також з огляду на те, що ОСОБА_1 є спеціалістом в галузі права, будучи зареєстрованим ФОП, та має вищу юридичну освіту. Такі дії позивача він розцінив як намір затягування розгляду справи та ухилення від відповідальності. На переконання відповідача, винесена ним постанова є правомірною, обґрунтованою, містить посилання на належні та допустимі докази (відеофіксацію порушення), а факт порушення ОСОБА_1 вимог п.19.1 «а» ПДР України є доведеним.

Відповідь на відзив у встановлений судом строк позивач не подав, заяв про надання додаткового строку не подавав.

Клопотання про витребування доказів, подане відповідачем (а.с.43-44), суд вважає за доцільне залишити без задоволення, оскільки заявлені ним дані не мають жодного значення для вирішення справи.

У зв'язку з розглядом справи в письмовому порядку з урахуванням заяв сторін, на підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис на диску DVD-R, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

16.12.2018 року поліцейським Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП Пархоменком В.В. винесено постанову серії ЕАВ №795027 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, із накладенням штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.5). Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 15.12.2018 року о 23.51 год. водій автомобіля марки Mitsubishi L200, р/н НОМЕР_1, рухався на перехресті вул. Соборна та пр-ту Металургів в м. Кривому Розі без увімкнення ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив п.19.1 «а» ПДР України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП Пархоменком В.В. як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім роз'ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом з боді-камери на диску DVD-R.

Оглядом відеозапису під № (1) встановлено, що ОСОБА_1 відповідач на місці зупинки повідомив причини зупинки, в чому полягає допущене ним порушення п.19.1 «а» ПДР України, надано для огляду відеозапису з відеореєстратора, на якому зафіксовано факт допущеного водієм порушення. Оглянувши відеозапис, позивач визнав порушення, посилаючись на те, що ймовірно коли вмикав покажчик повороту міг випадково вимкнути ближнє світло фар.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року за №1376.

Посилання позивача на порушення відповідачем його прав суд оцінює критично, оскільки хоча ОСОБА_1 і заявив клопотання про відкладення розгляду справи для її розгляду за місцезнаходженням органу, повноважного для її розгляду, однак за своїм логічним змістом воно було абсурдним, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень вправі розглядати справи на місці виявленого порушення. До того ж маючи вищу юридичну освіту та займаючись діяльністю з надання послуг в сфері права, у тому числі приймаючи участь в судових засіданнях в якості представника, як правило по справам даної категорії, будь-яких порушень права позивача відповідач не допустив. Наявність у ОСОБА_1 вищої юридичної освіти та здійснення діяльності в сфері права в черговий раз є свідченням того, що він був юридично обізнаним. Окремої уваги також заслуговує факт визнання позивачем допущеного порушення, що зафіксовано на відеозаписі з боді-камери.

Таку поведінку позивача суд розцінює як недобросовісне здійснення права на захист, використання недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню такого права, а саме використання права заради ухилення від відповідальності, умисного затягування розгляду справи у випадку, коли він насправді самостійно володіє суб'єктивним правом та має можливість діяти в його межах.

Перевіряючи наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, яке ставиться йому в провину, суд виходить з наступного.

Спірні відносини врегульовано Законами України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, а також нормами КУпАП.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 КАСУкраїни, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України регламентовано право на судовий захист, яке передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Відповідно до п.19.1 «а» ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеню освітлення дороги, а також у тунелях на всіх механічних транспортних засобах, що рухаються, повинні бути увімкнені фари ближнього (дальнього) світла фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах дозволяється замість фар ближнього (дальнього) світла фар увімкнути протитуманні фари.

Як визначено ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

З огляду на те, що в силу п. 9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» відео спостереження за дотриманням позивачем ПДР України відповідачем зафіксовано у встановленому законом порядку, тому суд визнає його як належний та допустимий доказ.

Дослідженням змісту позовної заяви встановлено, що в обґрунтовування вимог неправомірності винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та підстав для скасування відповідач зазначає: 1) відсутність належних доказів допущення порушення п. 19.1 «а» ПДР України; 2) відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення.

Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що в провину ОСОБА_1 поставлено керування автомобілем без увімкненого ближнього світла фар саме в темну пору доби. В підтвердження цьому відповідачем надано фрагмент відеозапису «Факт порушення», який суд вважає належним та допустимим доказом, адже на ньому чітко видно, як автомобіль позивача рухається через перехрестя по пр-ту Металургів в м. Кривому Розі в темну пору доби без увімкнення як ближнього (дальнього) світла фар, так і габаритних ліхтарів, окрім як сигнал покажчика повороту. Відеозйомка проводилась із салону службового автомобіля відповідача, який в той момент рухався в зустрічному напрямку з автомобілем позивача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, аналізом наявних доказів, відеозапису, на якому чітко зафіксовано як факт вчинення правопорушення позивачем, так і визнання останнім вини у його вчиненні, суд приходить до висновку про беззаперечність доведення порушення позивачем п.19.1 «а» ПДР України.

За даних обставин доводи, наведені позивачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією відповідача та наданими ним доказами, які в своїй сукупності є свідченням доведеності наявності в діях позивача інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Сумнівів щодо доведеності його вини, які б тлумачились на його користь, у суду немає.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою, у зв'язку з чим позовні вимоги слід залишити без задоволення, а рішення суб'єкта владних повноважень - без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому понесені позивачем судові витрати компенсації не підлягають. Суд зауважує, що витрати на послуги ФОП не є витратами на правничу допомогу, а тому відшкодуванню не підлягають.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_1) до інспектора роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменка Володимира Володимировича (АДРЕСА_2) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття справи - залишити без задоволення.

Постанову серії ЕАВ №795027 від 16.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, винесену інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменком Володимиром Володимировичем - залишити без змін.

Судові витрати по справі, понесені відповідачем, компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду складено та підписано 06.05.2019 року.

Суддя Гринь Н.Г.