Справа № 607/12395/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

Київ

справа №607/12395/16-а

адміністративне провадження №К/9901/36695/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді -доповідача Берназюка Я.О., суддів: Коваленко Н.В., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 607/12395/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області

на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (у складі судді Сташків Н.М.) від 15 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів Кузьмича С.М., Гулида Р.М., Улицького В.З.) від 18 квітня 2017 року

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 15 червня 2016 року призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні пільгової пенсії за Списком № 2, оскільки у нього наявний відповідний трудовий стаж для призначення такої пенсії, що підтверджується записами в трудовій книжці, відповідними довідками та атестацією робочого місця.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди виходили з того, що згідно даних трудової книжки, позивач має необхідний стаж роботи у шкідливих умовах праці, який розраховується з фактично відпрацьованого часу в цих умовах, його посада віднесена до Списку № 2. Наданими суду доказами у їх сукупності пільговий стаж позивача підтверджується.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося із касаційною скаргою, в якій просить про скасування постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2017 року і ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач, досягнувши 55-річного віку, звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2 згідно абзацу 1 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку на два роки.

15 вересня 2016 року протоколом засідання комісії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду питань, пов'язаних з призначенням пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком № 2 згідно протоколу є недостатній пільговий стаж для призначення пенсії, а саме 5 років 7 місяці, тоді як статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено не менше 12 років 6 місяців.

Вважаючи прийняте рішення щодо відмови у призначенні йому пільгової пенсії за Списком № 2 протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Касаційна скарга Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області обґрунтована тим, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Зазначає, що управління діяло правомірно, оскільки пільговий стаж роботи позивача по Списку № 2 не може бути зарахований за спірні періоди у зв'язку з не наданням документів, що підтверджують шкідливі умови праці, а з 21 серпня 1992 року - також через не представлення документів про проведенням атестації робочих місць.

Від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких вказується на безпідставність вимог такої та законність оскаржуваних рішень.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 № 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Розділом XXXII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачалися професії "газозварювальник", "електрозварювальник".

Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №2 10, передбачалися професії "газозварювальник", "електрозварювальник".

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії "електрозварники" та "газозварники".

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Судами попередніх інстанцій досліджено та вірно встановлено, що з 01 вересня 1976 року позивач навчався в середньому професійно-технічному училищі № 1 в м.Тернополі, яке закінчив 20 липня 1979 року і отримав професію електрогазозварника, йому присвоєна кваліфікація електрогазозварника третього розряду, що підтверджується даними диплому серії НОМЕР_1.

Також із записів трудової книжки позивача встановлено судами, що позивач з 23 липня 1979 року до 14 квітня 1980 року працював електрозварником 3-го розряду у Хмельницькому СУ «Стальконструкція». 14 квітня 1980 року ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв'язку з призовом до Радянської Армії. З 05 травня 1980 року по 30 травня 1982 року - служба в Радянській Армії. З 25 червня 1982 року до 10 грудня 1984 року він працював у Тернопільському АТП-19021 газоелектрозварником третього розряду, з 22 лютого 1983 року йому присвоєна кваліфікація газоелектрозварника 4 розряду. 18 грудня 1984 року позивач прийнятий газоелектрозварником 4 розряду у ПАТ «Тернопільавто», 14 лютого 1985 року йому присвоєний 5 розряд газозварника, 28 жовтня 1985 року - 6 розряд газозварника. 01 лютого 1988 року він звільнений в порядку переведення в СМУ «Західавтотехбудмонтаж», куди прийнятий 02 лютого 1988 року газоелектрозварником 4 розряду і де працював по 02 січня 1990 року. З 03 січня 1990 року по 28 лютого 1993 року позивач працював на посаді газоелектрозварювальника в кооперативі «Умілець», а з 01 березня 1993 року по 10 листопада 1994 року - на тій же посаді в СМП «Партнер-ФТМ». З 02 грудня 1994 року по 10 серпня 1998 року ОСОБА_1 працював газоелектрозварювальником 4 розряду в TOB «Домобудівник». З 2000 року він працює у КП «Тернопільміськтеплокомуненерго».

Як встановлено судами, наказом TOB «Домобудівник» № 13/09/16-2К від 13 вересня 2016 року, приведено у відповідність до Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій» шляхом внесення зміни у найменування посади «газоелектрозварник» на «газозварник», код 7212; зазначені зміни внесли в накази, що стосуються трудової діяльності ОСОБА_1, починаючи з 02 грудня 1994 року по 10 серпня 1998 року; вважати назву посади, вказану в наказі про прийняття на роботу ОСОБА_1, як «газозварник 4 розряду».

Враховуючи встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що період навчання позивача з 01 вересня 1976 року по 20 липня 1979 року повинен зараховуватись до стажу позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки згідно статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, а за обставинами справи перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування позивача на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців після закінчення навчання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на норму статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зарахування проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, можливе лише за умови якщо підтверджено працю особи за професією або займання нею посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що суди дійшли правильного висновку, що оскільки до проходження військової служби (з 23 липня 1979 року до 14 квітня 1980 року) позивач працював електрозварником і ця посада передбачена Списком № 2, який був чинним на період роботи позивача, що в свою чергу дає йому право на пільгову пенсію, а право позивача на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах гарантоване чинним законодавством про пенсійне забезпечення, то відмова відповідача у зарахуванні військової служби в Радянській армії до пільгового стажу є протиправною.

Судами встановлено, що позивач з 23 липня 1979 року до 14 квітня 1980 року працював електрозварником, з 25 червня 1982 року до 10 грудня 1984 року - газоелектрозварником, з 18 грудня 1984 року по 01 лютого 1988 року - газоелектрозварником, причому з 14 лютого 1985 року йому присвоєний 5 розряд газозварника, 28 жовтня 1985 року - 6 розряд газозварника, з 02 лютого 1988 року по 02 січня 1990 року працював газоелектрозварником, з 03 січня 1990 року по 28 лютого 1993 року та з 01 березня 1993 року по 10 листопада 1994 року - газоелектрозварювальником.

Таким чином, посади, на яких працював позивач в періоди з 23 липня 1979 року до 14 квітня 1980 року, з 25 червня 1982 року до 10 грудня 1984 року, з 18грудня 1984 року до 01 січня 1992 року передбачені Списком № 2, який був чинним у зазначені періоди роботи, а тому, колегія суддів погоджується з висновками попередніх судів, що ці періоди слід зарахувати до стажу ОСОБА_1, який дає право на пенсію на пільгових умовах.

Оскільки у трудовій книжці позивача наявні усі відповідні записи про роботу у вказані періоди, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що відсутні докази зайнятості позивача на роботах у цей період, з мотивів ненадання пільгової довідки, у якій би було зазначено, що позивач працював на зазначених роботах повний робочий день.

Щодо зарахування до стажу позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах періоду роботи з 02 грудня 1994 року по 10 серпня 1998 року у ТОВ «Домобудівник», то судами вірно прийнято до уваги, що в трудовій книжці позивача вказано, що він прийнятий на роботу на посаду газоелектрозварювальника, однак, згідно з наказом № 13/09/16-2К від 13.09.2016 р. назва посади, вказана в наказі про прийняття на роботу вважається «газозварник 4 розряду».

Судами також встановлено, що відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у період з 02 грудня 1994 року по 10 серпня 1998 року позивач працював на повний робочий день у ТОВ «Домобудівник» за професією, посадою газозварник 4 розряду (що передбачена Списком № 2, код 620) і виконував газозварювання труб різного діаметру, ремонт металоформ, котлів.

Наказом підприємства «Тернопільський домобудівний комбінат», правонаступником якого є ТОВ «Домобудівник», № 163 від 13.09.1993 р. «Про результати атестації робочих місць» підтверджено право на пільгову пенсію за Списком № 2 працівникам посади газозварювальник.

Висновком державної експертизи умов праці щодо якості проведеної атестації робочих місць від 28.03.2000 р. № 052/05 та наказом по підприємству від 13.09.1993 р. № 163 підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 працівникам робочих місць 620 - газозварник.

Верховний Суд також приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об'єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов'язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини 2 статі 71 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин період роботи з 02 грудня 1994 року по 10 серпня 1998 року підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, суди попередніх інстанції дійшли слушного висновку про наявність у позивача стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об'єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої та апеляційної інстанцій.

У ній також не наведено інших аргументів, які б не були предметом перевірки судів та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко