Справа № 810/3318/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
25 квітня 2019 року № 810/3318/18
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , про стягнення заборгованості,

за участю сторін:
- позивачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

- представників позивачів: Гарнага Н.Ю., ордер серії КС №179582 від 11.09.2018, ордер серії КС №179583 від 11.09.2018, ордер серії КС №179584 від 11.09.2018, ордер серії КС №179585 від 11.09.2018, Гарнага І.Ю., ордер серії КС №279500 від 11.09.2018, ордер серії КС №279499 від 11.09.2018, ордер серії КС №279498 від 11.09.2018, ордер серії КС №279497 від 11.09.2018, Конкова Н.І., ордер серії КС №122832 від 14.09.2016, ордер серії КС №122834 від 14.09.2016, ордер серії КС №122835 від 14.09.2016, ордер серії КС №122833 від 14.09.2016,

- представника відповідача-1: Матієнко О.Г., довіреність від 04.01.2019 №14,

- представника відповідача-2: не з`явився,

- представника відповідача-3: Бубенцов М.М., довіреність від 15.01.2019 №350/133/47/36пс,

- свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивачі, з урахуванням заяви б/н від 16.10.2018 про зміну предмета позову, просять суд:

- визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 3 Наказу від 03.06.2016 року №382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 ;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_4 , м. Васильків, Київська область, на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 25521,50 грн., на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату у розмірі 31795,96 грн., на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату у розмірі 30755,17 грн., на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату у розмірі 29755,26 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_4 , м. Васильків, Київська область, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн., на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000 грн., на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10000 грн., на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату у розмірі 13173,73 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_3 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату у розмірі 14000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №810/3318/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_3 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 року № 382ад "Про результати розслідування", - залишено без руху, та надано 5-денний термін з дня вручення копії даної ухвали, протягом якого позивачам необхідно було усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати до суду докази обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 року № 382ад.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 призначено підготовче судове засідання по справі №810/3318/18 на 26.03.2019.

У підготовче судове засідання, призначене на 25.04.2019, з`явились представники позивачів, Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_3 , а також свідки.

Відповідач - військова частина НОМЕР_2 у підготовче судове засідання 26.03.2019 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно.

Разом з цим, у матеріалах справи наявне клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 , яке надійшло 17.01.2019 на офіційну електронну адресу суду, про розгляд адміністративної справи №810/3318/18 без участі представника Військової частини НОМЕР_2 .

27.02.2019 на адресу суду від позивачів надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в адміністративній справі №810/3318/18, в якій позивачі просять суд поновити пропущений строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 №382ад «Про результати розслідування».

Так, обґрунтовуючи вказану заяву, позивачі зазначили про те, що на підставі пунктів 2 та 3 спірного наказу здійснюється утримання із заробітних плат позивачів.

На думку позивачів, без дослідження та вирішення питання щодо правомірності пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 №382ад «Про результати розслідування» неможливо буде об`єктивно вирішити питання щодо задоволення або відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення сум невиплаченої позивачам заробітної плати.

Присутній у судовому засіданні 25.04.2019 представник позивачів подав уточнення до заяви про поновлення пропущеного строку, у якій зазначив про те, що на сьогоднішній день дія наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 №382ад «Про результати розслідування» не вичерпала свою дію, оскільки на його підставі продовжується утримання із заробітних плат позивачів.

У відзиві на позовну заяву Військова частина НОМЕР_1 просила суд залишити позовну заяву без розгляду, з підстав пропуску позивачами місячного строку звернення до суду. Так, відповідач зазначив, що позивачам було відомо про прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 наказу від 03.06.2016 №382ад «Про результати розслідування» ще в 2016 році, а тому, на думку відповідача, у позивачів відсутні поважні причини пропуску строку звернення до суду (т.5, а.с.127-136).

Військова частина НОМЕР_3 подала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачами строку звернення до суду (т.5, а.с.151-152).

Так, відповідач зазначив, що утримання із грошового забезпечення позивачів на виконання пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 №382ад «Про результати розслідування» розпочались ще з червня 2016 року.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що вказаний наказ був доведений до відома позивачів 10.06.2016, проте, позивачі протягом місячного строку з дня ознайомлення з вказаним наказом не звернулись до суду.

Розглянувши вказані заяву та клопотання, суд зазначає таке. Згідно з ч.ч.1-2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 21.06.2018 (справа №820/1667/16) зазначив про те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як вбачається з позовної заяви, однією із вимог позивача є вимога про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу від 03.06.2016 року № 382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування".

Так, пунктами 2 та 3 Наказу від 03.06.2016 року № 382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування" позивачів притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну Державі з відшкодуванням нанесених збитків у сумі 1064350,97 грн.

Так, як стверджують позивачі, на підставі спірного наказу з червня 2016 року із заробітних плат позивачів відраховуються суми на рівні 20% заробітної плати за нанесені збитки.

Суд зазначає, що даний наказ від 03.06.2016 року № 382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування" є самостійним предметом оскарження в адміністративній справі і для його оскарження Кодексом адміністративного судочинства України передбачено місячний строк.

Судом встановлено, що з позовною заявою позивачі звернулись до суду 26.06.2018, тобто з пропуском місячного строку, передбаченого для звернення з вказаною позовною вимогою до суду.

Як зазначено вище, позивачі, обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до суду з вказаною вимогою, зазначили про те, що без дослідження та вирішення питання щодо правомірності пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 №382ад «Про результати розслідування» неможливо буде об`єктивно вирішити питання щодо задоволення або відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення сум невиплаченої позивачам заробітної плати.

Крім того, присутні у судовому засіданні представники позивачів зазначили про те, що у червні 2016 року позивачі не були ознайомлені із змістом наказу від 03.06.2016 року № 382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування".

Так, зі змістом спірного наказу позивачі ознайомились лише у 2018 році, зокрема, після отримання його копії як відповіді на адвокатський запит.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків позивачі повідомили про те, що вони дійсно не були ознайомлені у червні 2016 року із вказаним наказом.

Так, позивачі зазначили, що 03.06.2016 їх було викликано для проставлення підписів про ознайомлення з наказом від 03.06.2016 року №382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування". Проте позивачі відмовились від проставлення відповідних підписів про ознайомлення, оскільки їм не було надано копію наказу.

Позивачі повідомили, що 10.06.2016 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 було скликано комісію військової частини НОМЕР_1 , у присутності якої позивачам було повторно запропоновано проставити на наказі підписи про ознайомлення з ним.

Позивачі зазначили, що ними було запропоновано комісії надати примірник наказу для ознайомлення з його змістом та подальшого підписання про ознайомлення з ним, оскільки зачитані ТВО командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 у присутності комісії положення наказу не були зрозумілими для позивачів. Проте позивачам було відмовлено у наданні примірника наказу.

Позивачі повідомили, що про зміст спірного наказу їм стало відомо лише після отримання його копії на адвокатський запит їх адвокатів.

Дослідивши копію наказу від 03.06.2016 року №382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування", яка була надана до суду Військовою частиною НОМЕР_1 , судом встановлено, що в наказі наявний запис від 10.06.2016, про те, що позивачі відмовились від підпису про доведення наказу до відома.

У вказаному наказі наявні підписи осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які своїми підписами засвідчили факт відмови позивачів від ознайомлення з наказом (т.2, а.с.54-60).

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, у судовому засіданні 25.04.2019 в якості свідків були допитані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_5 .

Вказані особи були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

ОСОБА_6 повідомив про те, що він не пригадує яким само чином було здійснено виклик позивачів для ознайомлення з наказом від 03.06.2016 року №382ад.

Свідок зазначив, що ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_8 зачитав у присутності всіх позивачів вказаний наказ у повному обсязі. Крім того, свідок зазначив, що спірний наказ був наданий позивачам, проте вони відмовились від його підписання, що було зафіксовано в наказі.

ОСОБА_7 , який станом на 10.06.2016 обіймав посаду начальника авіаційно-технічної служби в Військовій частині НОМЕР_1 , повідомив суду про те, що особисто не був знайомий з позивачами та по військовій службі вони не пересікалися.

Свідок зазначив, що він не приймав участь у службовому розслідуванні щодо позивачів, але був присутній під час доведення до відома позивачам наказу від 03.06.2016 року №382ад.

ОСОБА_9 повідомив, що в 2016 році його запросили до кабінету ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 , який у присутності позивачів зачитав спірний наказ.

Свідок зазначив, що позивачам особисто було надано для ознайомлення наказ. Після того, коли вони прочитали наказ, позивачі відмовились його підписати.

ОСОБА_9 зазначив, що він розписався в наказі про відмову позивачів підписатись про ознайомлення з ним.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , який станом на 10.06.2016 обіймав посаду начальника інженерно-авіаційної служби у Військовій частині НОМЕР_1 , повідомив про те, що він був безпосереднім начальником позивачів, а тому був особисто знайомий з ними.

Свідок зазначив, що його викликали до кабінету ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 . Під час зачитування позивачам наказу були присутні ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ОСОБА_5 зазначив, що ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_8 зачитував позивачам наказ вголос, після чого його було надано позивачам в руки. ОСОБА_4 виходив у коридор для того, щоб зателефонувати адвокату.

Свідок зазначив, що всі позивачі відмовились від ознайомлення з наказом, про що Меретіним було вчинено напис на наказі.

ОСОБА_5 повідомив, що позивачам копія наказу не була надана.

Отже, з показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вбачається те, що ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_8 зачитав позивач вголос наказ від 03.06.2016 року №382ад, від підписання його позивачі відмовились.

Крім того, свідки зазначили, що позивачам було надано для ознайомлення вказаний наказ, але копію наказу позивачам надано не було.

Проте, допитані у судовому засіданні 25.04.2019 в якості свідків позивачі зазначили, що їм лише зачитали зміст наказу, проте не надавали позивачам копію наказу і на руки наказ для ознайомлення не надали.

Згідно з п.23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради від 23.06.1995 №243/95-вр, командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

При цьому норми даного Положення не розкривають змісту припису про те, що наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку.

Суд вважає, що доведення до відома наказу про повну матеріальну відповідальність передбачає надання копії такого наказу під розписку особі, яка за таким наказом вважається винною у спричиненні державі матеріальних збитків. Оскільки винну особу у скоєнні правопорушення визначає тільки суд, особа, яка не погоджується із таким наказом, повинна мати змогу оскаржити наказ, тому надання особі, яка заперечує факт притягнення її до відповідальності, копії наказу фактично позбавляє позивача права на подання позову щодо оскарження наказу.

На думку суду, саме з днем отримання копії наказу має бути пов`язано певну подію - день коли особа дізналася (отримала відомості з офіційного джерела) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, перебіг строку на оскарження рішення про притягнення особи до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі, починається з дня вручення особі копії відповідного наказу, а не з моменту, коли особа дізналася про притягнення її до матеріальної відповідальності.

Також позивачі стверджують, що зверталися до військових частин із заявами про надання копії наказу №382ад від 03.06.2016, проте відповіді на заяви не отримували.

Суд наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання позивачам копії наказу від 03.06.2016 року №382ад, що на думку суду, свідчить про те, що звернувшись до суду з вимогою про скасування пунктів 2 та 3 наказу від 03.06.2016 року №382ад ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , позивачами не було пропущено визначений КАС України місячний строк.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі просять суд: стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_4 , м. Васильків, Київська область, на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 25521,50 грн., на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату у розмірі 31795,96 грн., на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату у розмірі 30755,17 грн., на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату у розмірі 29755,26 грн.; стягнути з Військової частини НОМЕР_2 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату у розмірі 13173,73 грн.; стягнути з Військової частини НОМЕР_3 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату у розмірі 14000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 року №9рп/2013 держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Так, рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №9-рп/2013 передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

В аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спір щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) охоплюється застосованим в ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України визначенням «законодавство про оплату праці» та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачами вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати не обмежується будь-яким строком.

З матеріалів справи вбачається, що суми заробітної плати, які, на думку позивачів, були з них безпідставно стягнуті та, які підлягають виплаті на їх користь, були стягнуті з них на виконання вимог пунктів 2 та 3 наказу від 03.06.2016 року №382ад командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування", як компенсація за завдані Державі збитки.

Відповідно до абз.5 п.24 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради від 23.06.1995 №243/95-вр, у разі скасування наказу утримані суми повертаються.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що за правовою природою позовна вимога про стягнення на користь позивачів невиплаченої суми заробітної плати є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу від 03.06.2016 року №382ад ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "Про результати розслідування", оскільки вирішення вказаної позовної вимоги напряму залежить від встановлення судом правомірності стягнення з позивачів на підставі вказаних пунктів наказу сум грошового забезпечення у відшкодування завданої ними шкоди.

А тому, на думку суду, розгляд позовних вимог про стягнення невиплаченої суми заробітної плати (грошового забезпечення), в даному випадку, не є можливим без вирішення питання щодо правомірності прийняття ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 пунктів 2 та 3 наказу від 03.06.2016 року №382ад "Про результати розслідування".

При цьому суд зауважує, що позивачами не оскаржується пункт 1 наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 року №382ад "Про результати розслідування", яким за неналежне виконання вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що спричинило заподіяння матеріальної шкоди державі, військовослужбовцям ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оголошено "сувору догану".

Суд зазначає, що у рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6§ 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що залишення без розгляду позову в частині позовної вимоги про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 року №382ад "Про результати розслідування", унеможливить розгляд позовних вимог про стягнення на користь позивачів невиплаченої суми заробітної плати і тим самим обмежить доступ позивачів до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи, що суперечить вимогам національного законодавства та європейської правозастосовчої судової практики.

Аналізуючи в сукупності вищевикладене та з метою недопущення обмеження права позивачів на судовий захист, суд визнає поважними причини пропуску строку на звернення до суду з позовом в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 року №382ад "Про результати розслідування" та вважає за необхідне поновити позивачам строк звернення до суду в цій частині.

Відповідно до ч.6 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

У підготовчому судовому засіданні 25.04.2018 проголошені вступна та резолютивна частини ухвали. Повний текст ухвали складений та підписаний 02.05.2019.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 121,243,248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в
1.Клопотання позивачів про поновлення строку звернення до суду від 22.02.2019 р. задовольнити.

2. Поновити позивачам строк звернення до суду з даною позовною заявою в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 03.06.2016 року №382ад "Про результати розслідування".

3. Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 02.05.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.