Справа № 479/1327/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 479/1327/18
Головуючий в 1 інстанції: Репушевська О.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Іванька Ярослава Віталійовича на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Іванька Ярослава Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови, а також закриття справи про адміністративне правопорушення,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Іванька Ярослава Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.11.2018 року серії ЕАВ №715533, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Також позивач просив закрити провадження в даній адміністративній справі, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтування позовних вимог складається з наступних доводів.

По - перше, на думку позивача, був відсутній факт вчинення ним адміністративного правопорушення, про що свідчить відсутність належних доказів.

По - друге, з боку суб'єкта владних повноважень були допущені порушення процедури розгляду справи, зокрема щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року позов задоволено.

Суд скасував спірну постанову та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з відсутністю в діях позивача відповідного складу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вина позивача є недоведеною, оскільки суб'єктом владних повноважень не надано жодних доказів про порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник відповідача оскаржив його, вважаючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів про порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскільки засобами відеозйомки було зафіксовано стоянку транспортного засобу, яким керував позивач, поза населеним пунктом у темну пору доби, що забороняється п.15.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Також апелянт наполягає на тому, що поліцейським не була порушена процедура розгляду справи, а позивач визнав порушення ПДР.

На думку представника відповідача, позивач, звертаючись до суду за захистом порушених прав, пропустив десятиденний строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачений нормами КУпАП, а також ч.2 ст.286 КАС України.

Зрештою апелянт зазначає наявність підстав для обов'язкового скасування судового рішення, оскільки відповідача та третю особу не повідомили належним чином про дату, час і місце судового засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, позивач акцентує увагу на тому, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати.

Враховуючи, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд справи, але в судове засідання не з'явились, відповідно до статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення та скасування судового рішення.

Установлені судом апеляційної інстанції обставини справи, свідчать про наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ №715533 встановлено, що 05 листопада 2018 року о 21:48 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки RENAULT MAGNUM 480, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку транспортного засобу поза населеним пунктом в темну пору доби, чим порушив п.15.11 ПДР. Відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Обставини порушення позивачем п.15.11 ПДР підтверджуються відеозаписом.

Повідомивши позивачу про вчинене адміністративне правопорушення, поліцейським було прийнято рішення накласти на позивача адміністративне стягнення.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, суб'єктом владних повноважень, була прийнята постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Позивача було ознайомлено зі змістом спірної постанови, однак, від її отримання, останній відмовився. Постанова про накладення адміністративного стягнення була надіслана позивачу поштою, яку він отримав 22.11.2018 року, що підтверджується поштовим конвертом (а.с.4-5).

Аналізуючи доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у недотриманні строку для можливості відповідачу скористатися своїм правом на подання відзиву на позов, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За правилами ч.8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зокрема це позовна заява та відзив на позов.

Водночас суд першої інстанції, вирішивши розглядати справу в порядку спрощеного провадження та встановивши відповідачу, з дня отримання ухвали про відкриття та призначення справи до розгляду, 15 денний строк для надання відзиву, недотримався встановленого строку та прийняв рішення по суті справи.

Перш за все, це стало підставою для помилкового висновку суду, що у суб'єкта владних повноважень відсутні докази правомірності притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Втім, аналіз, наданих суб'єктом владних повноважень, доказів на стадії апеляційного провадження, свідчить, що суб'єкт владних повноважень, при прийнятті рішення, діяв у відповідності до вимог статті 19 Конституції України, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Таких висновків, суд апеляційної інстанції дійшов, ураховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

При оформленні поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, вони користуються вимогами КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Відповідно до п.15.11 ПДР стоянка забороняється у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості, стоянка поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянки або за межами дороги.

Частина перша статті 122 КУпАП, зокрема, встановлює відповідальність за порушення вимог стоянки та передбачає накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відеозаписом, що є належним доказом за даною категорією справ, підтверджується порушення позивачем п.15.11 ПДР.

Понад те, позивач на даному відеозаписі не заперечує проти скоєного адміністративного правопорушення, а виправдовує свій вчинок тим, що здійснив стоянку транспортного засобу задля того, щоб купити лампу ближнього світла та замінити її.

Колегія суддів зазначає, що дані пояснення позивача не можуть свідчити про відсутність в його діях складу правопорушення, а також про обов'язок інспектора патрульної поліції вважати ці обставини такими, що виключають адміністративну відповідальність.

Окрім того, з відеозапису вбачається, що поліцейський вказує на можливість позивача зробити стоянку свого автомобіля на АЗС (за межами дороги), яка знаходилася в ста метрах від місяця, де зупинився позивач.

Слід вважати такими, що заслуговують на увагу доводи представника патрульної поліції, що траса Київ - Одеса є швидкісною і стоянка, так як і зупинка, транспортного засобу у темну пору доби може призвести до значної аварії.

У позові та відзиві на апеляцію позивач зазначає про обов'язок поліцейського скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ним оспорювалось вчинене правопорушення.

Колегія суддів вважає, що такі доводи не засновані на нормах КУпАП , з огляду на наступне.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дає підстави для висновку, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі;

3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що віднесені до компетенції Національної поліції, відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, перелічені вище законодавчі норми спростовують доводи позивача про обов'язок поліцейського, у випадку незгоди правопорушника із вчиненим адміністративним правопорушенням, складати протокол.

Поряд з цим, слід зазначити на усталену практику з приводу даної категорії справ, тому числі і суду вищої інстанції, що під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Є безпідставним також довід позивача, наведений ним у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що представник апелянта Поліщук М.В. не мав права підписувати апеляційну скаргу, оскільки не уповноважений на представництво інтересів від поліцейського Іванька Я.В.

Досліджуючи такий довід скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що довіреність, яка видана Департаментом патрульної поліції, уповноважила Поліщука М.В. представляти інтереси самого Департаменту, його структурних підрозділів, територіальних підрозділів (у тому числі Управління патрульної поліції у Київській області) та інтереси посадових осіб довірителя.

Тобто, наявна в матеріалах справи довіреність передбачає представництво Поліщуком М.В. інтересів Іванька Я.В., який є посадовою особою Управління патрульної поліції у Київській області, а останнє, у свою чергу, є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Щодо доводу апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.286 КАС України, яка передбачає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як встановлено матеріалами справи, позивач не отримав спірну постанову у день її прийняття, а отримав її поштою 22.11.2018 року. У свою чергу, звернувся позивач з даним позовом 03.12.2018 року, тобто, у межах десятиденного строку звернення до суду, передбаченого статтею 289 КУпАП та ч.2 ст.286 КАС України.

І останнє на що звертає увагу апелянт, це відсутність належного повідомлення відповідача та третьої особи.

Колегія суддів вважає, що такий довід не заснований на обставинах справи, оскільки матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які свідчать про отримання 11.01.2019 року відповідачем та третьою особою ухвали про відкриття та призначення справи до розгляду на 23.01.2019 року о 13:30 год.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, є підстави, відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України, для скасування судового рішення та прийняття нового - про відмову в задоволенні позову.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу поліцейського Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Іванька Ярослава Віталійовича - задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року - скасувати.

Ухвалити у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Іванька Ярослава Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови, а також закриття справи про адміністративне правопорушення нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 25.04.2019 року.