Справа № 286/2543/18
Суддя: Невмержицький С. С.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/2543/18
Овруцький районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Невмержицького С.С.,
із секретарем Аврамчук Л.В.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
В С Т А Н О В И В:
В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що дійсно 20.03.2018 року він був на митному посту, знаходився в автомобілі як пасажир, його підвозили до смт. Першотравневе Овруцького району, посвідчення на право керування транспортним засобом він не має, не ввозив транспортного засобу марки «OPEL MERIVA», на територію України, а тому не вчиняв порушень митних правил.
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але раніше надав відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника, в задоволенні позову просив відмовити.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та дав їм правову оцінку.
Частина 2 ст. 2 КАС України визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно, розсудливо та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Постановою від 26.06.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.
Згідно зі ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також відповідно до ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.
Згідно зі ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.
Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.
Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
В постанові від 26 червня 2018 року відповідач вказав, що розгляд справи про порушення митних правил відбувався без позивача, так як останній був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Тому доводи позивача, що він не був належним чином повідомлений про дату розгляду справи відносно нього, спростовуються наданими відповідачем доказами , а тому розгляд справи відносно позивача відбувся з дотриманням вимог ст. 526 МК України.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 381 МК України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.
Статтею 90 МК України встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з ч.1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні, зокрема, бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Відповідно до ч.3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, згідно пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118, (далі Правила №118) встановлено, що власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Згідно пункту 9 Правил №1118 не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Отже, при оформленні зобов'язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.
Також, відповідно до п.3.1 ч.3 Розділу ІV Правил №118, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територією України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі, відтак безпідставними є покликання позивача на відсутність документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним.
Щодо покликань позивача про вчинення щодо нього службовою особою Житомирської митниці незаконних дій, що полягали у ввезенні на його ім»я та без його згоди автомобіля з іноземною реєстрацією, у зв»язку з чим він звернувся із заявою в органи поліції, яка зареєстрована за реєстраційним номером 3816 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП у Житомирській області, то такі не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що згідно з ч.6 ст. 78 КАС України підставою для звільнення від доказування може бути вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Сам факт звернення у правоохоронні органи не є достатньою підставою вважати, що проти позивача вчинені злочинні дії.
Твердження позивача щодо відсутності у нього прав на керування транспортним засобом не можна вважати обґрунтованими, оскільки наявність права на керування транспортним засобом не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Відсутність у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом не спростовує факту ввезення ним на територію України транспортного засобу, оскільки з його слів він перетинав кордон у присутності інших осіб, що не виключає об»єктивних можливостей залучити для ввезення в Україну автомобіля одного із цих осіб в якості водія, чого не заборонено законодавством України.
Суд звертає увагу і на те, що позивач не заперечував самого факту свого перетину кордону в цьому транспортному засобі, про що ним і зазначено в самій позовній заяві.
Суд наголошує, що необізнаність особи, яка ввезла автомобіль на територію України, про теперішнє місцезнаходження автомобіля не звільняє її від відповідальності за вчинення правопорушення за частиною 3 статті 470 МК України.
Згідно з ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем порушено вимоги та обмеження встановлені главою 17 МК України, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 Митного кодексу України, а відтак оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил є законною, винесеною з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та в спосіб, передбачений чинним законодавством України, у зв'язку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України витрати по сплаті судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.8,9,73,77,242-244,246,286 КАС України, ст.ст. 469,470, 491,494 Митного Кодексу України , суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити в повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, у справах визначених ст. 286 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1, місце проживання та реєстрації: смт. Першотравневе, вул. Щербакова,5 Овруцького району Житомирської області, РНОКПП НОМЕР_1.
Повний текст рішення складено 07 травня 2019 року.
суддя : ОСОБА_5