Справа № 810/1/18
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 травня 2019 року

Київ

справа №810/1/18

адміністративне провадження №К/9901/11699/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Адміністрації Державної Прикордонної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 810/1/18 за позовом ОСОБА_2 до Центральної Військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Міністерства оборони України, Адміністрації Державної Прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військово-медичне управління Служби безпеки України, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

25 квітня 2019 року заявник звернувся до суду касаційної інстанції з даною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 810/1/18.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п'ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом першої інстанції вказану справу відповідно до статті 12 КАС України віднесено до справ незначної складності, що в свою чергу підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, згідно ч.4 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправними дій Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо відмови у розгляді заяви про встановлення причинного зв'язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов'язаного із виконанням ОСОБА_2 обов'язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 28.07.1981 по 13.06.1983 та зобов'язання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України прийняти до розгляду вказану заяву.

Скаржник вказує на неоднаковість судової практики застосування норм законодавства при вирішенні питання щодо соціального захисту колишніх військовослужбовців прикордонних військ КДБ СРСР, зокрема, посилаючись на постанови Верховного Суду України від 18.11.2014 та 21.04.2015 у справах №21-446а14, №21-135а15 та постанову Верховного Суду від 20.02.2018 року по справі № 813/1576/17(№К/9901/1541/17).

При цьому, слід зазначити, що у вказаній скаржником судовій практиці спірні правовідносини виникли з підстав відмови суб'єкта владних повноважень в призначенні особам одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» № 2011-XII. Разом з тим, спірними правовідносинами у справі № 810/1/18 є відмова суб'єкта владних повноважень розглядати заяву про встановлення причинного зв'язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов'язаного із виконанням ОСОБА_2 обов'язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 28.07.1981 по 13.06.1983. В даній справі позивачу було неодноразово відмовлено у розгляді вказаної заяви з підстав відсутності повноважень у Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, Центральної військово-лікарської комісії при Міністерстві оборони України, Центральної військово-лікарської комісії Служби безпеки України для встановлення позивачеві причинного зв'язку захворювань (поранень, травм, контузій). При цьому, у задоволенні вказаної заяви позивачу було відмовлено через неврегульованість на законодавчому рівні питання щодо військового формування, яке за законодавством зобов'язано провести такий медичний огляд позивача.

Таким чином, спірні правовідносини в цих справах не є ідентичними та не підлягають застосуванню у справі № 810/1/18.

Таким чином, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п'ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 328, 333 КАС України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Адміністрації Державної Прикордонної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 810/1/18 за позовом ОСОБА_2 до Центральної Військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Міністерства оборони України, Адміністрації Державної Прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військово-медичне управління Служби безпеки України, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа