Справа № 483/529/19
Суддя: Шевиріна Т. Д.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/529/19
Провадження № 2-а/483/12/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2019 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Данилової А.Г.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 1 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Солов`я Олексія Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, предметом якого є: скасування постанови серії ДП18 №051078 від 05 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 квітня 2019 року відповідачем винесено оскаржувану постанову, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 255 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу більш як на двадцять кілометрів на годину. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки рішення було прийнято у його відсутності без роз`яснення прав та без вручення йому копії цього рішення. При прийнятті рішення поліцейським не враховано того, що позивач перебував у стані крайньої необхідності, адже його син, який перебував в салоні автомобіля, почувався погано і, вони прямували до лікарні, що розташована в місті Миколаєві. Поліцейський також не врахував, що за умовами дорожньої обстановки позивач не міг бачити знак - початок населеного пункту міста Миколаїв, оскільки по правій крайній смузі рухався великогабаритний вантажний транспорт, який перекривав розташовані на узбіччі дорожні знаки.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Дав пояснення, що він є слідчим органів Національної поліції, проживає в місті Очакові . Раніше декілька років працював в місті Миколаєві. 05 квітня 2019 року він разом зі своїм 24-річним сином, а також батьком та знайомим прямував до міста Миколаєва у справах. Дорогою його сину стало погано, адже він вживав фаст-фуд, що, на думку, позивача, могло стати причиною болю у животі. В момент зупинки транспортного засобу позивач не слідкував за швидкістю руху свого автомобіля, тому не впевнений, що перевищував дозволену швидкість, знака початку населеного пункту не бачив. Позивач також зазначив, що рухався в потоці автомобілів, тому належність виміряної швидкості саме його транспортному засобу є малоймовірною. Також, позивач пояснив, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у його відсутності позбавило його права ефективного захисту, тобто звернення до адвоката по правову допомогу, Насамкінець, він скаржився на те, що поліцейські неправомірно позбавили його свободи, що полягало у забороні пересування. Так, він вказав, що один з поліцейських постійно перекривав йому доступ до іншого поліцейського, який, перебуваючи у службовому автомобілі, складав постанову. Коли, в решті решт, він поїхав, патрульний автомобіль наздогнав його, а патрульні продовжили складення постанови, зміст якої суперечить вимогам закону, оскільки не містить посилання на реквізити посвідчення водія.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, передбаченому частиною 1 статті 268 КАС України.

Скориставшись своїм процесуальним правом, відповідач направив до суду відзив на позов із доданими до нього письмовими та електронними доказами.

Так, у відзиві зазначено, що автомобіль позивача було зупинено через перевищення дозволеної швидкості руху в межах населеного пункту - на в`їзді в місто Миколаїв. Вимірювання швидкості здійснювалося за допомогою приладу TruCam LTI 20/20, а з його результатами ОСОБА_1 було ознайомлено, що підтверджується електронним доказом - відео фіксацією пред`явлення позивачу для огляду результатів вимірювання швидкості руху його автомобіля. Неможливість вручення копії постанови відповідач обґрунтував тим, що позивач спочатку самовільно залишив місце вчинення правопорушення, а потім відмовився від її отримання. Посвідчення водія показав швидко, не віддавши його у руки інспектора. Зазначені обставини також підтверджуються електронними доказами, що розміщені в мережі інтернет і посилання на які направлено на адресу суду. Відповідач також пояснив, що відразу після зупинки транспортного засобу позивач зазначив, що є співробітником органів Національної поліції, проте посвідчення із собою не взяв. Після того, як йому було роз`яснено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач запевнив, що нічого підписувати не буде, а дії оскаржить до суду. Коли ОСОБА_1 пояснив, що його син потребує медичної допомоги, співробітниками патрульної поліції було викликано карету швидкої допомоги, лікарі оглянули сина позивача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові та електронні докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 05 квітня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Соловей О.М. складено постанову серії ДП18 №051078, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину (а.с 7).

Судом також встановлено, і сторони не заперечують, що автомобіль позивача було зупинено в межах дії дорожнього знаку населеного пункту - місто Миколаїв. З матеріалів справи вбачається, що фіксація правопорушення здійснювалася за допомогою вимірювача швидкості руху транспортного засобу TruCam LTI 20/20.

З електронного доказу - відео фіксації, розміщеної в мережі інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 1 хв. 18 с.) (що також надана відповідачем на DVD диску), вбачається, що позивача було ознайомлено з результатами вимірювання швидкості. Йому було повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З відео ІНФОРМАЦІЯ_1 також вбачається, що після того, як позивача було повідомлено про порушення вимог правил дорожнього руху щодо швидкості при в`їзді в населений пункт та ознайомлено з результатом виміру швидкості, ОСОБА_1 повідомив, що нічого підписувати не буде та скаржитиметься до суду.

З цього відео також вбачається, що позивач, будучи попередженим про заборону залишення місця зупинки, поїхав, після чого його наздогнав автомобіль патрульної поліції.

Судом встановлено, що після повторної зупинки транспортного засобу позивача патрульний поліцейський склав постанову про адміністративне правопорушення. При цьому, на вимогу патрульного надати посвідчення водія для визначення його номеру та внесення цих відомостей до постанови позивач відмовився, мотивувавши тим, що посвідчення вже було надано для огляду.

Оглянутим в судовому засіданні відео також спростовується аргумент позивача про те, що патрульні заважали йому бути присутнім під час складення постанови про адміністративне правопорушення. Так, з відео фіксації складення постанови вбачається, що, будучи зупиненим вдруге, позивач з автомобіля не виходив, жодних перешкод при цьому співробітники поліції йому не чинили. З відео фіксації також вбачається, що позивач відмовився отримувати копію постанови на місці її складення та просив направити поштою, про що також зазначено в постанові.

Щодо неврахування співробітниками патрульної поліції стану крайньої необхідності, яка полягала в поганому самопочутті сина позивача, суд аналізує наступне.

В судовому засіданні позивач зазначив, що прямував в місто Миколаїв у справах. В автомобілі із ним перебував його 24-річний син, батько та знайомий.

З оглянутого під час судового розгляду відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відразу не повідомив про необхідність надання його сину медичної допомоги.

З відео фіксації зупинення транспортного засобу (адреса розміщення в мережі інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 ) також видно, що син позивача, який за твердженням останнього сидів на передньому пасажирському сидінні, перебуває у свідомості, на стан здоров`я не скаржиться, жує жувальну гумку.

Втім, після повторного зупинення транспортного засобу позивача співробітниками патрульної поліції було викликано карету швидкої допомоги. При цьому сам позивач пояснив, що у лікарню син їхати відмовився.

Оцінюючи надані докази, а також той факт, що син позивача є повнолітньою людиною, перебував у свідомості, а отже міг викликати швидку самостійно, а також ту обставину, що в автомобілі перебував батько позивача, який також міг надати необхідну допомогу, ту обставину, що після зупинки транспортного засобу позивач не заявив про погане самопочуття сина, та своїми діями затягував розгляд справи про адміністративне правопорушення (не надав на вимогу співробітника поліції посвідчення водія для внесення його реквізитів до постанови про накладення адміністративного стягнення, залишив місце зупинки, телефонував на гарячу лінію, не повідомляв адресу проживання ІНФОРМАЦІЯ_1), суд дійшов висновку, що твердження позивача про перебування в стані крайньої необхідності не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Проаналізувавши наведений доказ, суд також дійшов висновку, що не зазначення в постанові про накладення адміністративного стягнення номера посвідчення водія була наслідком поведінки самого позивача, який відмовився давати посвідчення або повідомити його номер (ІНФОРМАЦІЯ_1 на 04 хв. 15 с.).

Аналізуючи аргумент позивача про те, що він не бачив знака, який би вказував на початок населеного пункту і, як наслідок, обмеження швидкості, суд застосовує принцип доведення поза розумним сумнівом та враховує пояснення самого позивача про те, що він декілька років працював в місті Миколаєві, а отже навіть при загородженні знаків великогабаритним транспортом знав, де починається населений пункт.

Крім того, той факт, що позивач побачив патрульного поліцейського та зупинився на його вимогу спростовує твердження позивача про те, що поліцейський не міг поцілити його автомобіль через рух у потоку транспорту та загородженні правої частини вантажними автомобілями.

Щодо позбавлення свободи, суд, на вимогу позивача, перевіряє, чи не були під час притягнення його до відповідальності порушені гарантії права на свободу та особисту недоторканність, забезпечені статтею 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, пунктом «с» частини 1 зазначеної статті гарантовано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Вказане свідчить про те, що затримання особи, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні правопорушення, враховуючи національну процедуру фіксації такого факту у протоколі або безпосередньо шляхом винесення постанови інспекторами патрульної поліції не може вважатися свавільним позбавленням волі, а отже і не порушуватиме гарантій статті 5 Європейської конвенції з прав людини.

Відмовляючи в задоволенні позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Визнаючи закладений в зазначеній процесуальній нормі обов`язок доказування таким, що покладений непропорційно на відповідача, суд все ж таки керується принципом доведення поза розумним сумнівом, який вимагає наведення принаймні логічного пояснення або обґрунтування кожною із сторін власної правової позиції.

Враховуючи той факт, що надані відповідачем докази у своїй сукупності спростовують твердження позивача, на які останній посилається як на підставу свого позову, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 205, 229, 246-247, 262, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 1 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Солов`я Олексія Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: