Справа № 160/1238/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2019 року Справа № 160/1238/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук - Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Музиці Я.І.
представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2
представників відповідача - Резнікова Ю.М., Чорної Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
07.02.2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
- стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_7, АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_11, МФО 300614, ПрАТ "КредіАгріколь Банк") судовий збір в повному обсязі, а також понесені судові витрати на послуги адвоката у розмірі 15 000,00 гривень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Представником відповідача було подано письмовий відзив на позов від 05.03.2019 року, у якому у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на те, що, ФОП ОСОБА_5 у періоді, що перевірявся, здійснювала підприємницьку діяльність, застосовуючи загальну систему оподаткування, обліку і звітності. Фактично у періоді, що перевірявся, підприємець здійснювала на власному обладнанні переробку соняшника; від переробки соняшника отримувала продукцію: каліброване насіння соняшника, очищене ядро соняшника, в т.ч. дроблене ядро соняшника, лузга).
Між тим, у відповідача відсутні будь-які зауваження до первинних документів, не підтвердження витрат первинним документами. Також, перевіркою правильності визначення валового доходу, відображеного в декларації про майновий стан і доходи, ФОП ОСОБА_5 за перевіряємий період, з даними про суми валового доходу, встановленими в ході перевірки, відповідачем порушень не встановлено. Крім того, відповідачем не надано конкретні розрахунки (їх розшифровки) яким чином визначилася сума завищення задекларованих витрат, на підставі яких первинних документів, нормативне обґрунтування.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з підстав, зазначених у позові.
Представники відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримали, проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 17.09.2018 року№ 5291-п та повідомлення від 17.09.2018 року № 2167 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_12) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску та загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Перевірка проводилась головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 в період з 08.10.2018 р. по 22.10.2018 року.
Не погодившись з прийнятими рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась з адміністративним позовом до суду.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим вищевказаних рішень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
У відповідності до пункту 162.1. статті 162 Податкового кодексу України від 02.12.2010 N 2755-VI (далі - ПК України) платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами норм пунктів 44.1 та 44.3 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту 44.1. статті 44 ПК України).
Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1. цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"(далі - Закон N 996-XIV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону N 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за N 168/704 (далі - Положення), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону N 996-XIV).
Аналіз вищевикладених норм Закону N 996-XIV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПК України).
Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходим (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України до інших витрат відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково - касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до п.п.177.4.5. п.177.4 ст. 177 ПК України, до складу витрат підприємця не включаються:
- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України. У цій статті зазначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 27 лютого 2018 року у справа №821/274/17, системний аналіз статті 177 цього Кодексу, з урахуванням пункту 177.2 та підпункту 177.4.4. цієї статті встановлюють правила оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, за якими до витрат належать документально підтверджені витрати, пов'язанні з господарською діяльністю такої особи, перелік яких не є вичерпним. Отже, намагання податкового органу обмежити цей перелік посиланням на положення податкового закону, норма якого у цій частині має інше правове навантаження, є хибним.
Враховуючи наведені положення ПК України, суд приходить до висновку, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування може віднести до складу витрат витрати, якщо вони документально підтверджені первинними документами; пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; безпосередньо пов'язані з отриманням доходів; фактично сплачені; товари (послуги) фактично отримано фізичною особою - підприємцем.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ФОП ОСОБА_5 за перевіряємий період здійснювала господарські відносини рамках наступних укладених договорів.
Згідно з п. 2.4 товар відвантажується силами, засобами та за кошти Продавця. Оплата товару відповідно п. 4.1 здійснюється попередньо або протягом одного дня з моменту передачі товару шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Продавця.
28.03.2016 року між ТОВ «ПОРТАЛ-М» та ФОП ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу № ДГ-0000007. За даним договором ТОВ «ПОРТАЛ-М»- ПРОДАВЕЦЬ зобов'язалось передати у власність ФОП ОСОБА_5 - ПОКУПЦЯ товар відповідно до видаткової накладної, а покупець прийняти товар та оплатити його. Право власності переходить з моменту підписання уповноваженими особами видаткової накладної п. 2.2 договору. Поставка товару здійснюються транспортом Покупця та за рахунок Покупця. П. 2.1 договору. Оплата товару у безготівковий формі.
28.01.2016 року між ФОП ОСОБА_5 та ПП «Торговий дім «Золота миля» (34470937) укладено договір купівлі-продажу № 280116. За даним договором Продавець- ФОП ОСОБА_5 поставляє (продає) товар у власність продукцію Покупцю - ПП «Торговий дім «Золота миля». Ціна на продукцію, її кількість, строки та місце поставки продукції зазначаються специфікації, які є невід'ємною частиною договору. Оплата поставленого товару проводиться у безготівковій формі на підставі виставленого рахунку п. 2.1 договору.12.01.2016 року до договору було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої сторони узгодили органолептичні /сенсорні показники продукції, а саме ядро соняшника. Відповідно до специфікації № 1 до договору купівлі-продажу № 280116 від 8.01.2016 року, ка підписана сторонами 12.02.2016 року ФОП ОСОБА_5 зобов'язалась поставити ядро соняшника у кількості 5000,00 кг, загальною вартістю 102 500, 00 грн. Оплата за посталений товар відповідно до п. 3 Специфікації № 1, здійснюється на умовах відстрочки платежу - 14 к.д. з моменту отримання товару Покупцем. Пунктом 4 специфікації № 1 упаковка товару: поліпропіленові мішки, місткістю 40 кг. Вартість упаковки включена до вартості Товару.
13.06.2016 року укладено договір купівлі-продажу № 01/06 між СФГ Травецького М.О. (код ЄДРОУ 32062120) - постачальник та ФОП ОСОБА_5 - покупець. За цим договором постачальник продає покупцю соняшник у кількості 18.5 тон, загальною вартістю 185 000,00 грн. Оплата здійснюється в 2-х денний термін на рахунок Постачальника, з моменту поставки товару.
15.04.2016 року ПП «Агрофірма «Славутич» (код 03749247) та ФОП ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу № 15. На умовах даного договору ФОП ОСОБА_5 придбавала соняшник. Відповідно до п. 2.2. асортимент, кількість та ціна товару визначається у товарних накладних.
У 2017 році ФОП ОСОБА_5 мала господарські взаємовідносини з наступними контрагентами, на підставі укладених договорів.
22.11.2017 року між ТОВ «ПРОГРЕС НАФТА» (ПОСТАЧАЛЬНИК) та ФОП ОСОБА_5 (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № НПН-700508. За даним договором постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах Договору, нафтопродукти. Відповідно до п. 1.3 Одиниця виміру: літри/ тони. Якість товару повинна відповідати діючим ДСТУ, супроводжуватися паспортами якості, або сертифікатами відповідності заводу-виробника. Пункт 2.1 Товар поставляється погодженими партіями, у відповідності з письмовими заявками покупця. Відповідно до заявки поставки товару відбувається базис постачання автомобільним або залізничним транспортом. Товар вважається переданий постачальником і прийнятий Покупцем по якості - відповідно до технічних умов та інших нормативно-технічних актів. Пункт 3 Загальна ціна договору визначається кількістю партій. Покупець зобов'язаний оплатити повну вартість Товару ( 100%) до моменту поставки. Право власності на Товар переходить до Покупця з дати поставки Товару, Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника. Пункт. 3.5. Щоквартально Сторони підписують акти звірки взаєморозрахунків.
21.07.2017 року між ФОП ОСОБА_5 та Приватним підприємством «Аграрне Золото України» код ЄДРПОУ (34561704) укладено договір купівлі-продажу № 20/07/17. Згідно договору ФОП ОСОБА_5 (подавець) зобов'язується передати належний йому товар у власність Приватного підприємства «Аграрне Золото України» (покупець). Відповідно до п. 2.1 цього договору товар є лущене насіння (ядро соняшника) кондитерських сортів. Пункт 2.2 договору визначає, що асортимент, кількість та ціна товару вказуються в товарних накладних, які підписуються уповноваженими представниками сторін. Товар повинен бути затарений та упакований Продавцем, щоб уникнути псування або знищення товару. Відповідно до п.3.1. Підтвердженням отримання Покупцем партії товару є підпис уповноваженої особи та відбиток печаток Покупця на видатковій накладній, або передача Продавцем довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, яка виписана Покупцем.
03.07.2017 року між ФОП ОСОБА_14 (Постачальник) та ФОП ОСОБА_5 (Покупець) уклали договір поставки № 37. Згідно договору ФОП ОСОБА_14 (Постачальник) зобов'язується передати товар у власність ФОП ОСОБА_5 (Покупець), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Під товаром розуміється мішки поліпропіленові. Сума Договору визначається сумою всіх накладних на поставки за цим Договором. Відповідно до п. 2.1. Поставка товару здійснюється протягом 5 робочих днів з дня підтвердження Постачальником заявки Покупця. Товар вважається поставленим з моменту відвантаження його в повному обсязі. Покупець зобов'язаний на умовах передоплати сплатити 100% вартості товару, та забезпечити своєчасне і належне приймання товару.
ФОП ОСОБА_5 в 2017 році одержано доходу у розмірі 2 895 575,00 грн., документально підтверджені витрати - 2855863,00 грн., сума чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік - 39 712,74 грн., сума податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, 18 % - 7148,29 грн., сума податкових зобов'язань з військового збору, 1,5%- 595,69 грн, а сума нарахованого єдиного внеску у 22 % - 8736,85 грн.
Кредиторська заборгованість ФОП ОСОБА_5 перед постачальниками станом на 31.12.2016 року відсутня, а станом 31.12.2017 року складала 248 400,00 грн. - СФГ «Лаванда».
Підтвердження розміру собівартості виробленої та відвантаженої продукції ФОП ОСОБА_5 та розміру доходу від підприємницької діяльності за 2016 р.: обсяги реалізації з ПДВ - 13365085,35 грн. в т.ч. на експорт - 429038,39 грн.; обсяги реалізації без ПДВ - 11209160,40 грн.; оплачені кошти з ПДВ - 13118269,55 грн.; оплачені кошти без ПДВ - 11003480,56 грн.; неоплачена реалізація з ПДВ станом на 31.12.2016 р. - 289259,30 грн., неоплачена реалізація без ПДВ - станом на 31.12.2016 р. - 24104942 грн.; виробнича собівартість відповідно до Розрахунку доходів та витрат - 11005986,80 грн.; в т.ч. загальна сума накладних витрат - 335377,28 грн.; відсоток накладних витрат; собівартість продукції, яка не оплачена - 236691,73 грн.
Оскільки станом на 31.12.2016 року у покупців обліковувалась дебіторська заборгованість перед ФОП ОСОБА_5 за реалізовану продукцію у сумі 289259,30 грн., дана собівартість не включалась позивачем до складу витрат до періоду сплати дебіторської заборгованості, що підтверджується в тому числі і актами про доходи та витрати.
На думку суду, є неправомірним здійснення контролюючим органом донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи з причин продажу позивачем продукції за ціною, нижчою ніж собівартість, оскільки до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов'язаних з виробництвом товару, належать попит на продукцію, кон'юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця, якість товару та інші умови, які об'єктивно впливають на формування ціни. При цьому, прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності. Господарська діяльність підприємця може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами, а відтак продаж позивачем продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача.
Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року, справа № 0870/8352/12.
Отже виходячи з важелів кон'юнктури ринку, платоспроможності покупця, попиту, якості продукції та інших чинників, ціна продажу продукції може коливатися, натомість це не може бути підтвердженням того, що витрати підприємця не пов'язані з господарською діяльністю.
Суд бере до уваги, що Податковий кодекс України не містить поняття "реалізація товару за ціною нижчою собівартості". Водночас пункт 14.1.71 ст. 14 Податкового кодексу України визначає поняття "звичайна ціна" - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Імперативний припис ст. 632 ЦК України регламентує, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Разом з тим, слід враховувати, що собівартість товару безпосередньо складається з фактичних витрат підприємства, пов'язаних з виробництвом та реалізацією продукції, водночас, ринкова ціна товару залежить від кон'юнктури ринку, тобто ці поняття не є тотожними і можуть відрізнятись залежно від значної кількості економічних факторів. Крім того, згідно з нормами чинного законодавства собівартість товару не впливає на розмір доходу від його реалізації.
Дохід від продажу товарів за грошові кошти визначається на рівні договірної ціни на товар на загальних підставах.
Статтею 43 Господарського кодексу України визначено, що підприємці здійснюють свою підприємницьку діяльність самостійно, ініціативно та на власний ризик. Однак, матеріали справи не містять доказів, що відповідачем досліджені ризики суб'єкта господарювання в 2016-2017 роках по встановленні саме такої ціни як зазначено в первинних документах.
Суд зазначає, що у зв'язку з тим, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області було допущено необґрунтоване обчислення податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за 2016-2017 роки на загальну суму 23 987, 94 грн., то на базі таких хибних розрахунків було здійснено неправомірне нарахування грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 1998,99 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 11 993, 98 грн.
Стосовно нарахування податковим органом податкових зобов'язань з ПДВ за перевіряємий період суд зазначає наступне.
В періоді з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_5 здійснювала діяльність щодо переробки насіння соняшника в соняшник калібрований та ядро насіння соняшника.
В результаті переробки соняшника Позивачем для подальшої переробки соняшника фр. 3,4-3,2 на соняшник калібрований та ядро насіння соняшника отримано непридатних відходів:
- за 2016 рік в кількості 421563,50 кг, що становить 34,074 % від загальної кількості переробленого соняшника;
Відходи, які утворюються при переробці соняшника, позивач вивозив на звалище побутових відходів в с. Миколаївка, на підставі отриманих рішень Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області від 20.01.2016 р. № 4, та № 5 від 20.01.2017 року.
До матеріальних витрат, які є складовою собівартості продукції (робіт, послуг), включається вартість фактично використаних безпосередньо на виробництво певних видів продукції (робіт, послуг) матеріальних ресурсів.
Оцінка використаних у виробництві матеріальних ресурсів здійснюється у відповідності з Положенням (стандартом) 9 "Запаси" за одним з таких методів: ідентифікованої собівартості відповідної одиниці матеріальних ресурсів; середньозваженої собівартості; собівартості перших за часом надходження матеріальних ресурсів (ФІФО); нормативних затрат.
Так, для цілей бухгалтерського обліку відходи виробництва поділяють на зворотні та безповоротні.
Згідно п. 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 р. №2 зворотні відходи виробництва - це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися у процесі виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Прикладами відходів виробництва можуть бути стружка, обрубки металу, обрізки тканини тощо.
Таким чином, відходи є зворотними, якщо від їх використання можна отримати економічну вигоду.
Якщо ж відходи не можуть бути використані або реалізовані у виробничому процесі, вони вважаються безповоротними і відносяться на собівартість виготовленої продукції. Активом безповоротні відходи не визнаються.
Сировинні відходи (поворотні і безповоротні) поділяють на:
- нормативні - заплановані відходи, без яких не обійтися під час виготовлення продукції;
- наднормативні - відходи, які перевищують норми, встановлені технологією виробництва.
Безповоротні відходи відображаються в бухгалтерському обліку лише в кількісному вираженні. Якщо пряме віднесення отриманих відходів на собівартість окремих виробів і замовлень ускладнено, безповоротні відходи враховуються загальною масою за всією продукцією, а розподіл їх на окремі вироби здійснюється пропорційно до випущеної кількості продукції.
Тим же п. 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів № 2 визначено, що безповоротні відходи підлягають утилізації.
При списанні непридатних для використання товарно-матеріальних цінностей, задіяних на етапах виробництва продукції (товарів, послуг) та під час придбання яких суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, податкові зобов'язання з ПДВ підприємством не нараховуються за умови, що вартість таких товарно-матеріальних цінностей включається до вартості готової продукції (товарів, послуг), операції з постачання якої підлягають оподаткуванню.
У разі недотримання цієї умови, при списанні таких товарно-матеріальних цінностей платник зобов'язаний визначити податкові зобов'язання з ПДВ за основною ставкою відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу, оскільки товарно-матеріальні цінності не використовуються в оподатковуваних операціях.
Отже, у разі списання втрат, що виникли в процесі закупівлі, транспортування та зберігання продукції, у межах норм її природного убутку, та якщо під час придбання такої продукції суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту, податкові зобов'язання з ПДВ не нараховуються, а податковий кредит не коригується за умови, що вартість такої продукції включається до вартості іншої продукції, що реалізується підприємством.
Як вже зазначалось, відходи не можуть бути використані або реалізовані у виробничому процесі, вони вважаються безповоротними і відносяться на собівартість виготовленої продукції. Активом безповоротні відходи не визнаються
Таким чином, податковий орган, донараховуючи податок на додану вартість від безповоротних відходів, списаних в межах норм закріплених в Технічних умовах та вартість якого включена до вартості готової продукції, фактично двічі оподатковує одну і ту ж операцію, тобто застосовує подвійне оподаткування.
Суд бере до уваги, що в свою чергу, стаття 177 Податкового кодексу України не містить обмежень по кількості витрат сировини в процесі виробництва та по формуванню ціни продажу товарів.
За результатами дослідження первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 N 996-XIV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 N 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.
Отже, матеріали справи свідчать, що інші витрати, які були понесені позивачем за результатом здійснення господарських операцій у 2016-2017 роках підтверджені належними документами та оформлені згідно з вимогами чинного законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16 та від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16.
Зазначену суму ФОП ОСОБА_5 перерахувала на розрахунковий рахунок АО "Кулаков, Біднягін і Партнери", у розділі «Призначення платежу» вказано «предоплата договору за правничу допомогу згідно з рахунком 01 від 26.11.2018 року без ПДВ», що підтверджується платіжним дорученням №587 від 30.11.2018 року.
Також, до справи адвокатом долучені посвідчені копії ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про не правомірність прийняття контролюючим органом оспорюваних рішень, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72, 77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251,255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 квітня 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко