Справа № 520/9479/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р. м. ХарківСправа № 520/9479/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М. (повний текст складено 22.02.19) по справі № 520/9479/18

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волков Олександр Юрійович

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з вимогами про :

- визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", що полягає у не включенні даних про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по Договорам типу "Суперкапітал" (фінансовий) (з виплатою процентів в кінці строку) з небанківськими фінансовими установами: ТОВ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" (): Договір № 980-032-000236444 від 11.05.2016 року, Договір № 980-032-000234453 від 11.05.2016 року, Договір №980-032-000210452 від 25.03.2016 року; ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР" (): Договір № 980-032-000214474 від 01.04.2016 року на суму 166364,69 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста шістдесят чотири гривні 69 коп.);

- зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" включити дані про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по Договорам типу "Суперкапітал" (фінансовий) (з виплатою процентів в кінці строку) з небанківськими фінансовими установами: ТОВ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" (): Договір № 980-032-000236444 від 11.05.2016 року, Договір № 980-032-000234453 від 11.05.2016 року, Договір №980-032-000210452 від 25.03.2016 року; ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР" (): Договір № 980-032-000214474 від 01.04.2016 року на суму 166 364,69 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста шістдесят чотири гривні 69 коп.) та подати вказаний перелік до Виконавчої дирекції Фонду для затвердження у реєстрі відшкодувань, вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії було задоволено.

Відповідач, не погодившись з таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу з вимогами про його скасування, стверджуючи про відповідність своїх дій вимогам діючого законодавства. Зазначає, що позивач не вважається вкладником банку, оскільки вказані ним кошти стосуються договору позики з фінансовою компанією, а не договору банківського вкладу. Оскільки сума коштів, що обліковується на рахунках позивача, є сумою поверненої позики та процентів за користування нею, підстави для задоволення позову відсутні. Адже, передумовою включення фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку, є наявність укладеного договору з небанківської фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором. В той же час, договори позики є двосторонніми, укладеними без участі Банку як повіреного, а кошти, що вносились/ отримувались за такими договорами по своїй природі не є вкладами згідно Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказував на помилковість доводів відповідача, що ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" не виступає повіреним за відповідними договорами. Звертає увагу на ту обставину, що кошти надійшли на рахунки позивача до того як було введено тимчасову адміністрацію банку. Доводи апеляційної скарги про наявність підстав застосування положень п.п. 7 - 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вважає необгрунтованими.

У судове засідання представники сторін, що повідомлялись належним чином про день, час та місце розгляду справи - не прибули.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши доповідь обставин справи, дослідивши та оцінивши зібрані під час слухання та наявні в матеріалах справи докази, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

В ході судового розгляду було встановлено, що між ОСОБА_1 було укладено ряд договорів типу "Суперкапітал" з небанківськими фінансовими установами (треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору):

- з ТОВ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" - договір № 980-032-000236444 від 11.05.2016; договір № 980-032-000234453 від 11.05.2016; договір №980-032-000210452 від 25.03.2016.

- з ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР" - договір № 980-032-000214474 від 01.04.2016.

При цьому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що за умовами п. 1.5 договорів №980-032-000210452 від 25.03.2016 та № 980-032-000214474 від 01.04.2016 ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (далі - Банк) виступав в якості повіреного від імені вищезазначених небанківських фінансових установ (а.с. 42 - 47). Зазначений факт спростовує відповідні доводи апеляційної скарги про непричетність банку до укладених договорів позики.

На виконання умов вищезазначених договорів позивачем було внесено власні грошові кошти на поточнии? рахунок НОМЕР_2 (далі - поточний рахунок), відкритий у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" за договором банківського рахунку №980-032-000000805 від 21.04.2015, які банком були переведені на рахунки :

- ТОВ "Інвестиціи?но-розрахунковий? центр" у розмірі: 100 000 грн. за договором № 980-032-000236444 від 11.05.2016; 100 00 грн. за договором № 980-032-000234453 від 11.05.2016; 140 00 грн. за договором №980-032-000210452 від 25.03.2016;

- ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР" у розмірі 100 000 грн. за договором №980-032-000214474 від 01.04.2016.

В свою чергу зазначені небанківські установи 19.05.2016 здійснили переказ на поточний рахунок позивача грошових коштів з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором" (рахунок НОМЕР_2) та "Оплата процентів по договору" (рахунок №4703) на загальну суму 450 697,23 грн.

Частково, в розмірі 255 996,79 грн., за умовами укладеного позивачем договору поворотної безпроцентної фінансової допомоги грошові кошти були переведені з поточного рахунку на користь ТОВ "ФК "Плеяда".

Інша частина грошових коштів була отримана позивачем готівкою: 20.05.2016 - 4 036,19 грн., 23.05.2016 - 19 000 грн. 26.08.2016 - 5 299, 56 грн.

Залишок грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" становить 166 364,69 грн. (450 697,23 грн. - 4 036, 19 грн. - 19 000, 00 грн. - 5 299, 56 грн. - 255 996,79 грн.).

Проте, такими коштами позивач не зміг скористатися, оскільки рішенням Правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

В подальшому, 12.07.2016, відповідно до рішення Правління НБУ від №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Михайлівський" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №1213, згідно якого була розпочата процедура ліквідації банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) від 21.06.2018 № 1758 було продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" до 12.07.2020 включно.

На заяви позивача про виплату гарантованої суми відшкодування банківського вкладу відповідачем листами від 24.01.2017 №3Г1/10468 та 3Г1/10469 було повідомлено про неможливість такої виплати, оскільки перекази коштів (транзакції), здіи?снені 19.05.2016 ТОВ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР" на поточні рахунки Позивача, є нікчемними.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що відповідач обтяжений обов'язком включенні даних про ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на вимоги діючого на час спірних правовідносин сторін законодавства та фактичні обставини справи.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Згідно з ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов'язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що реалізація права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами можлива з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Як зазначалося вище, на дату прийняття Правлінням НБУ постанови 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» на банківському рахунку позивача, відкритому у ПАТ «Банк Михайлівський», знаходились грошові кошти на загальну суму 166 364,69 грн.

Кошти на банківський рахунок позивача були зараховані шляхом перерахунку з банківського рахунку ТОВ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР" відповідно до банківської довідки про стан рахунку від 31.07.2018 (а.с. 68 - 71).

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Частинами третьою, п'ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Закон № 4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.

Так, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

Уповноваженою особою у письмових повідомленнях (а.с. 54, 55) зазначено, що переказ коштів, зарахованих на поточний рахунок позивача як повернення від ТОВ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР", є нікчемним, зважаючи на положення ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України та ст. 37, пунктів 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Разом з тим, відповідно до правової позиції щодо застосування частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI до правовідносин щодо виникнення наслідків нікчемності договорів банківського вкладу (рахунку), укладених з ПАТ «Банк Михайлівський», викладеної, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 761/12676/17, Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 822/1083/17, від 20.02.2019 у справі № 826/69/17 на спірні правочини та транзакції з перерахування коштів на рахунок позивача, не можуть застосовуватися відповідні підстави.

Суд зазначає, що на позивача у цій справі поширюється конституційний принцип «для особи приватного права дозволено все, що не заборонено законом», який закріплений в частині першій статті 19 Конституції України та сформульований наступним чином: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Тоді, як застосовуючи частину третю статті 38 Закону № 4452-VI,Фонд або його уповноважена особа зобов'язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Забезпечуючи виконання статті 38 Закону 4452-VI відповідач, фактично, позбавлений дискреційних повноважень, під якими слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційним є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «Банк Михайлівський» щодо зарахування суми коштів на банківський рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував, у чому така перевага полягала, а також не зазначив, які норми законодавства були порушені при здійсненні транзакцій щодо перерахування коштів на рахунок позивача або під час укладення договорів банківського рахунку з ПАТ «Банк Михайлівський».

При виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15, постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 826/20429/14, від 21.06.2018 у справі № 802/4016 та від 21.06.2018, від 20.02.2019 у справі № 826/69/17.

Колегія судів також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації. Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03.07.2015 № 13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні в від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Колегія суддів виходить також з того, що виплативши вкладнику кошти, Фонд на таку ж саме суму стає кредитором банку третьої черги (пункт 3 частини першої статті 52 Закону № 4452-VI). Відтак, загальний обсяг зобов'язань банку не змінився.

Крім того, 15.11.2016 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» (набув чинності 19.11.2016; далі - Закон № 1736-VIII), яким, зокрема, статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» доповнено частиною п'ятою такого змісту: «У разі виконання банком функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів фізичних осіб на користь третіх осіб (включаючи небанківські фінансові установи) банк зобов'язаний попередньо ознайомити у письмовій формі фізичних осіб про те, що такі кошти не є банківським вкладом фізичної особи, на який поширюються гарантії, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Законом № 1736-VIII розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4452-VI доповнено пунктом 15 такого змісту:

«До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника».

Таким чином, законом чітко встановлено, що на залучені від фізичної особи до небанківської фінансової установи кошти через банк, що виступив повіреним (агентом, іншим посередником) за відповідним договором, поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-VI, зокрема, за наявності таких умов: 1) вкладника не поінформовано під розпис, що на такі кошти не поширюються відповідні гарантії; 2) на дату набрання чинності Законом № 1736-VIII банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 12.12.2018 у справі № 761/12676/17.

У зв'язку з тим, що в ході судового розгляду не встановлено повідомлення позивача банком про те, що на кошти, які надійшли на його рахунок від третьої особи, не поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-VI, а також станом на 19 листопада 2016 року (дата набрання чинності Законом № 1736-VIII) ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, відсутні підстави вважати, що позивач не набув статусу вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» та на кошти, розміщені на рахунку позивача, не поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-VI.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати правочини з переказу коштів (транзакції) на рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський», нікчемними, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом № 4452-VI, для не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, тобто уповноважена особа Фонду, як суб'єкт владних повноважень та сторона у справі, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України не довела правомірності своїх дій (рішень) у спірних правовідносинах з позивачем.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов'язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв'язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Разом з тим, підтримуючи «законне сподівання» позивача на отримання свого «активу», суд першої інстанції помилково зазначив у резолютивній частині судового рішення про відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" по договорам типу "Суперкапітал" (фінансовий) (з виплатою процентів в кінці строку), оскільки такі угоди були укладені з небанківськими фінансовими установами: ТОВ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" (договір № 980-032-000236444 від 11.05.2016, договір № 980-032-000234453 від 11.05.2016, Договір №980-032-000210452 від 25.03.2016), ТОВ "КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР" (договір № 980-032-000214474 від 01.04.2016).

Проте, позивач має право на відшкодування гарантованої суми за рахунок Фонду виходячи з факту наявності на його рахунках у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" на дату прийняття Правлінням НБУ постанови 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» грошових коштів на загальну суму 166 364,69 грн. Факт надходження таких коштів на рахунок позивача внаслідок виконання умов вищезазначених договорів з небанківськими фінансовими установами не є визначальним при захисті судом законного права особи на отримання свого «активу».

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи хоча й не призвело до неправильного вирішення спору, проте зумовлює наявність підстав для зміни судового рішення шляхом викладення абзаців другого та третього резолютивної частини у новій редакції.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 по справі № 520/9479/18 змінити виклавши другий та третій абзац резолютивної частини в наступних редакціях:

«Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», що полягає у не включенні даних про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 166 364,69 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста шістдесят чотири гривні 69 коп.)».

«Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» включити дані про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 166 364,69 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста шістдесят чотири гривні 69 коп.) та подати вказаний перелік до Виконавчої дирекції Фонду для затвердження у реєстрі відшкодувань, вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 по справі № 520/9479/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 03.05.2019.