Справа № 815/2046/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2046/18

Категорія: 8.3 Головуючий в І інстанції: Завальнюк І.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 19.12.2018 р. м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.
за участю: секретаря Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Виробничо-комерційної фірми «Кварц» (приватна форма власності) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року по справі за позовом Виробничо-комерційної фірми «Кварц» (приватна форма власності) до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року Виробничо-комерційна фірма «Кварц» (приватна форма власності)(далі - ВКФ «Кварц») звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.04.2018 року №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 99080 грн. та № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позовних вимог ВКФ «Кварц» посилалась на протиправність зазначених податкових повідомлень-рішень. Позивач зазначив, що відображені в акті перевірки від 27.03.2018 року № 666/15-32-14-07/21034486 висновки щодо виявлених порушень, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містять відомості, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустимими доказами. Так, між ВКФ «Кварц» та ТОВ «Інт-Ком» 17.04.2017 року був укладений договір поставки № 17-04, на виконання якого позивачу поставлені нафтопродукти, що відображено в бухгалтерському обліку позивача.

Позивач також посилався на те, що одним з напрямків його діяльності є виготовлення асфальтобетонних сумішей, та за договором оренди № 4 від 01.01.2016 року, укладеним між ВКФ «Кварц» та ТОВ «Автодор», ним отримано в оренду асфальтосумішну установку ДС-1853, саме для роботи якої ними і закупався мазут у ТОВ «Інт-Ком». Позивач вважає, що ним надані необхідні документи у підтвердження використання та витрачання придбаного мазуту. Також ВКФ «Кварц» зазначив про наявність трудових ресурсів задля провадження відповідної виробничої діяльності. В результаті виконання вказаного договору відбулися реальні зміни у власному капіталі підприємства, зміна майнового стану - грошові кошти були перераховані продавцю та отримані товарно-матеріальні цінності. Зважаючи на безпідставність висновків податкової перевірки, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області посилалось на те, що фактичне виконання укладеного між ВКФ «Кварц» та ТОВ «Інт-Ком» 17.04.2017 року договору поставки № 17-04 не підтверджено належними документами, оскільки надані на підтвердження товарно-транспортні накладні свідчать, що автомобілі не відповідають вимогам транспортних засобів, здатних перевозити нафтопродукти, або взагалі не зареєстровані. Відповідач посилався на те, що надані до перевірки ТТН не відповідають Порядку приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, Правилам перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Крім того, відповідач вказував на неможливість ТОВ «Інт-Ком» надавати послуги з поставки згідно договору через відсутність основних фондів, а товар, який реалізовувався ВКФ «Кварц» відмінний від придбаних, а товар номенклатури реалізації ВКФ «Кварц» не придбавався, що свідчить про фіктивне введення в обіг товару та нереальність господарської операції з поставки мазуту марки М-100.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову Виробничо-комерційній фірмі «Кварц».

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ВКФ «Кварц» подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що у спірних правовідносинах позивач був вантажоотримувачем та не мав права виписувати та належним чином оформляти товарно-транспортні накладні, а тому не повинен нести відповідальність за дії іншої особи (вантажовідправника). Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач не здійснював перевезення вантажу та не укладав будь-яких договорів з перевізником, а здійснював лише перевірку вантажу - його маси та кількості.

Також апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно ненадання підприємством первинних документів у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 на підтвердження фактичного отримання нафтопродуктів. Позивач зазначив, що в ході розгляду даної справи ним було надано всі необхідні та наявні у нього первинні документи, які, на його думку, підтверджують фактичне отримання нафтопродуктів.

Відсутність паспорту якості на придбаний товар апелянт пояснює ненаданням його продавцем товару, однак при цьому зауважує, що вказаний документ не відноситься до первинного документу, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Також апелянт вважає, що окремі недоліки товарно-транспортної накладної не є підставою для визнання недійсним факту постачання товару, що підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.01.2018 року у справі № 802/537/13. Апелянт вважає, що товарно-транспортні накладні також не є первинними документами бухгалтерського обліку, а тому навіть їх неподання не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Щодо ненадання пояснень стосовно причин відмінності місця навантаження, що вказані у товарно-транспортних накладних (м. Кременчук Полтавська область) та видатковими накладними (м. Миколаїв) апелянт зазначив, що оскільки заповнення товарно-транспортних накладних здійснювалось іншою особою, позивач не може надати пояснення щодо оформлення документів ТОВ «Інт-Ком», однак виклав свої міркування з цього приводу, зазначивши, що м. Кременчук ймовірно є містом, з якого фактично відвантажено товар, тоді як м. Миколаїв - місцезнаходження продавця - ТОВ «Інт-Ком», та, відповідно, місце ведення бухгалтерської документації, місце підготовки документів. Апелянт вважає, що продавець товару - ТОВ «Інт-Ком» міг заздалегідь підготувати та роздрукувати видаткові накладні, зазначивши своє місцезнаходження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 14.03.2018 року по 20.03.2018 року, на підставі наказу від 02.03.2018 року № 1464, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, Головним управлінням ДФС в Одеській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ВКФ «Кварц» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з платниками податків: ТОВ «Інт-Ком», , за період з 01.05.2017 року по 30.06.2017 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 27.03.2018 року № 666/15-32-14-07/21034486.

В ході проведення зазначеної перевірки податковим органом було виявлено порушення позивачем вимог:

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України та розділу 5 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України від 28.01.2016 року № 21, що призвело до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 99080 грн.;

- п.44.1, п.44.3 ст.44, п.121.1 ст.121 ПК України - не забезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст.44 ПК України строків їх зберігання та / або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

В акті перевірки фіскальний орган вказував на те, що при проведенні перевірки було встановлено, що у перевіряємий період ВКФ «Кварц» мала взаємовідносин по придбанню мазуту марки М-100 з ТОВ «Інт-Ком».

Фіскальний орган посилався на те, що позивачем до перевірки не надано жодного документу, який міг би свідчити про якість товару, отриманого від ТОВ «Інт-Ком». Також зазначено, що надані товарно-транспортні накладні оформлені неналежним чином, оскільки з них не можливо дослідити адресу пункту розвантаження, дату і час прибуття до вантажоодержувача, час виїзду від вантажовідправника, ПІБ відповідальної особи відпуску товару, відсутні дані, які повинні міститись у ТТН (номер резервуара, метод визначення маси нафтопродукту (нафти), густина нафтопродукту (нафти), кг/м3, температура нафтопродукту (нафти)), що ставить під сумнів факт перевезення товару.

Також відповідачем зазначено, що транспортування згідно наданих ТТН здійснювалось автомобілем з причепом (VOLVO ВН 6652ЕН, причіп (ВН9719ХХ). Згідно Централізованої бази даних МТСБУ за державним номером ВН 6652ЕН значиться легковий автомобіль Ssang Yong Korando, а за державним номером ВН9719ХХ - тип транспортного засобу - причепи до вантажних автомобілів, повна назва транспортного засобу - ППЦ 9998.

Для перевезення товару (мазут М-100) вантажний автомобіль та причеп повинні бути спеціально обладнані та мати зовнішні засоби захисту, однак вказані у ТТН транспортні засоби не відповідають таким, що можуть перевозити нафтопродукти або взагалі не зареєстровані.

У пункті «адреса пункту навантаження» у ТТН вказано лише м. Кременчук, Полтавська область, без зазначення адреси (назва вулиці, номер будинку), що унеможливлює встановлення адреси (виробника) звідки проведено доставку товару. При цьому, за видатковими накладними місце складання зазначено місто Миколаїв, тоді як за ТТН місце навантаження - м. Кременчук Полтавської області.

Відповідач зазначив, що надані до перевірки товарно-транспортні накладні за своїм змістом не відповідають Порядку приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Фіскальний орган посилався на те, що контрагент позивача не міг фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного. При цьому, встановлено, що ТОВ «Інт-Ком» реалізовувало товари відмінні від тих, які були їм придбані по ланцюгу постачання.

З огляду на зазначене, перевіряючи дійшли висновку про відсутність в дійсності операцій, які є предметом відповідного правочину, та безпідставності документального оформлення нереальних господарських операцій при складанні первинних документі та їх відображення в регістрах бухгалтерського обліку і фінансової звітності.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акту перевірки, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.04.2018 року:

- № , яким ВКФ «Кварц» зменшено розмір від'ємного значення ПДВ за червень 2017 року в сумі 99080 грн.;

- № , яким до ВКФ «Кварц» застосовано штрафну санкцію в розмірі 510 грн. відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України.

Не погоджуючись з вказаними повідомленнями-рішеннями, ВКФ «Кварц» оскаржило їх до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нереальність первинного постачання, а також відсутність підтвердження факту реального одержання (купівлі) відповідного обсягу ідентифікованого товару від інших продавців, доказує нереальність одержання (купівлі) саме цього ідентифікованого товару, а відтак його наступного постачання (продажу) ВКФ «Кварц» та його документальне оформлення нереального руху. Суд зазначив, що досліджені в процесі розгляду справи первинні документи не розкривають зміст господарських операцій, не підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом ТОВ «Інт-Ком».

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З наведених законодавчих норм вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит та віднесення сум до складу витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у перевіряємому періоді ВКФ «Кварц» мало господарські відносини з ТОВ «Інт-Ком», за наслідками яких було задекларовано податковий кредит в сумі 99080 грн.

В ході проведення перевірки встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 17.04.2017 року між ВКФ «Кварц» (Покупець) та ТОВ «Інт-Ком» (Продавець) було укладено договір поставки № 17-04, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язувався передати у власність Покупця нафтопродукти та їх похідні продукти, а саме: мазут марки М-40, М-100, суміш вуглеводнів остаточних фракцій для промислового призначення, асортимент та кількість яких узгоджується Сторонами додатково та підтверджується накладними на відпуск товару, виписаними Постачальником, а Покупець зобов'язується прийняти товар від Постачальника та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 Договору поставка товару здійснюється на підставі письмових замовлень Покупця. Постачальник розглядає замовлення Покупця та письмово повідомляє про наслідки їх розгляду Покупця протягом 1-го робочого дня з моменту отримання. У випадку повного підтвердження Замовлення Постачальник виписує Покупцю рахунок-фактуру на товар, що міститься в замовленні.

П. 2.3 Договору передбачено, що перехід права власності на товар та ризику випадкової загибелі (псування) відбувається в момент передачі товару уповноваженому представнику Покупця або перевізнику та підтверджується накладними та/або підписанням акту приймання-передачі та/або товарно-транспортними накладними.

У підтвердження виконання умов укладеного договору позивачем були надані видаткові накладні, згідно з якими ВКФ «Кварц» отримано товар (мазут) від ТОВ «Інт-Ком» на загальну суму 594479,99 грн., в т.ч. ПДВ - 99080,00 грн., виписки по рахунку, оборотно-сальдові відомості, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів.

Слід зазначити, що єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155. Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Згідно з п.7.5.6 цієї Інструкції відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Відповідно до п.7.5.8 цієї ж Інструкції встановлено, що відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що, надані позивачем товарно-транспортні накладні оформлені з порушенням вказаної Інструкції та не містять таких обов'язкових реквізитів, як: адреса пункту розвантаження, дату і час прибуття до вантажоодержувача, час виїзду від вантажовідправника, ПІБ відповідальної особи відпуску товару, відсутні дані, які повинні міститись у ТТН (номер резервуара, метод визначення маси нафтопродукту (нафти), густина нафтопродукту (нафти), кг/м3, температура нафтопродукту (нафти), °С). Не зазначення вказаних даних у ТТН, на думку податкового органу, свідчить про їх дефектність.

З дослідження наданих відповідачем товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, вбачається, що вони містять інформацію стосовно особи, від імені якої вони виписані (ТОВ «Інт-Ком»), містять інформацію про замовника (вантажовідправника) продукції (ТОВ «Інт-Ком»), підприємство-перевізника (Стратієвський С.В.), вантажоодержувача (ВКФ «Кварц» (приватна форма власності). Крім того, вказані товарно-транспортні накладні містять інформацію щодо найменування та виду нафтопродукту, його об'єму, пункт навантаження та конкретну адресу пункту розвантаження.

Колегія суддів враховує доводи апелянта, що ймовірною причиною відмінності місця навантаження, що вказані у товарно-транспортних накладних (м. Кременчук Полтавська область) від місця складання видаткових накладних (м. Миколаїв) є постачання товару з фактичного місця розміщення нафтопродуктів (м. Кременчук), тоді як первинні документи складались за юридичним місцезнаходженням контрагента позивача.

Як вже зазначалось вище, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наявність у платника окремих первинних документів є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Згідно висловленої Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 року по справі № 822/2373/17, від 18 квітня 2019 року у справі №813/4430/14 правової позиції, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, у власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Також Верховний Суд у своїх рішеннях зазначав, що порушення правил, встановлених Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, є підставою для притягнення винних осіб до відповідальності, в той час, як податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит в залежність від дотримання правил перевезення та приймання нафтопродуктів іншими особами, за умови наявності у платника належних первинних документів, що підтверджують фактичне виконання договірних відносин.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що безпосередньо позивач не приймав участь в оформленні документів на перевезення - товарно-транспортних накладних. Перевезення товару здійснювалось третьою особою - перевізником, з яким позивачем не укладалось будь-яких договорів транспортування товару.

Таким чином, в даному випадку недотримання правил оформлення документів на перевезення товару іншими особами, на яких згідно домовленостей, а також чинного законодавства покладався такий обов'язок, не може бути беззаперечною підставою для позбавлення позивача права на віднесення сум до податкового кредиту.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань або невиконання іншими суб'єктами господарювання правил оформлення документів або порушення ними правил ведення податкового обліку, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами або іншими суб'єктами господарювання вимог чинного законодавства.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента або іншого учасника господарської операції, за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У підтвердження фактичного виконання господарських операцій за укладеним з ТОВ «Інт-Ком» договором поставки № 17-04 від 17.04.2017 року, позивачем були надані докази фактичного отримання ними нафтопродукту - мазуту та його використання у власній господарській діяльності, а також надано пояснення щодо економічної необхідності отримання вказаного товару.

Так, позивачем був наданий договір оренди будівлі, споруди (іншого об'єкта нерухомості чи його частини) № 4 від 01.01.2016 року, укладений з ТОВ «Автодор», згідно якого ВКФ «Кварц» орендувало у вказаного підприємства асфальтосумішну установку ДС-1853, ємність для нагріву бітуму, яка працює на такому виді палива, як мазут. Вказана установка використовується позивачем у власній господарській діяльності для виготовлення асфальтобетонної суміші.

Крім того, ВКФ «Кварц» були надані акти про випуск а/бетонної та к/зернистої суміші типу «А», в яких містяться відомості щодо витрачених матеріалів на вироблення вказаної суміші, в тому числі, мазут та дизтопливо, та калькуляцію на виготовлення к/зернистої а/бетонної суміші із зазначенням вартості мазуту на виготовлення вказаної суміші (т. 1 а.с. 71-75,78-113).

Господарські операції з ТОВ «Інт-Ком» були належним чином відображені у бухгалтерському обліку підприємства, та спричинили зміни у майновому стані підприємства, що пов'язано з рухом його активів, що підтверджується виписками по рахунку.

Вказані докази у сукупності з видатковими накладними, які надані позивачем у підтвердження отримання нафтопродуктів, а також товарно-транспортними накладними, які дійсно мають певні недоліки в оформленні, підтверджують факт реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Інт-Ком».

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, та не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в наданих позивачем документах щодо поставки йому нафтопродуктів є недостовірними та (або) суперечливими.

Також, податковим органом не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

В даному випадку податковим органом не доведено наявності таких обставин.

Стосовно посилань податкового органу на відсутність придбання ТОВ «Інт-Ком» товару, який в подальшому реалізовувався позивачу, колегія суддів зазначає, що податковим органом досліджено зареєстровані ТОВ «Інт-Ком» податкові накладні лише за період з 01.05.2017 року по 30.06.2017 року. Однак, підприємство не позбавлено можливості реалізовувати товар, який придбавався ним раніше, а не у той самий період, коли здійснювалась його реалізація на адресу позивача.

Колегія суддів вважає, що ВКФ «Кварц» підтвердило факт реальності господарських операцій з контрагентами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні спірних господарських операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено факт реального виконання контрагентом - ТОВ «Інт-Ком» умов укладеного договору по поставці нафтопродуктів, а тому формування позивачем податкового кредиту за такими господарськими операціями є правомірним, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 11.04.2018 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 99080 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 11.04.2018 року № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.3 статті 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно п. 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З акту перевірки вбачається, що штрафні санкції застосовані до позивача за ненадання відповіді на запит щодо надання первинних документів від 16.03.2018 року та відповідних первинних документів.

На вимогу П'ятого апеляційного адміністративного суду відповідачем було надано копію акту щодо ненадання первинних документів при проведенні документальної виїзної перевірки ВКФ «Кварц» від 27.03.2018 року № 328/15-32-14-07/21034486, з якого вбачається, що податковим органом було надано директору ВКФ «Кварц» запит від 16.02.2018 року щодо надання: наказу про облікову політику підприємства, документів, які свідчать про якість придбаного товару (паспорт, сертифікати, звіти тощо), табеля робочого часу за квітень-червень 2017 року, інші документи, що підтверджують зазначені операції.

З вказаного акту вбачається, що директором ВКФ «Кварц» не надано пояснень та копії документів, що свідчать про якість товару.

Згідно Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затвердженого постановою КМУ від 1 серпня 2013 р. № 927 документ про якість (паспорт якості) палива - документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості нафтопродуктів, отримані в результаті лабораторних випробувань, а також інформацію про їх відповідність вимогам нормативних документів.

Згідно п.п. 7, 8 вказаного Технічного регламенту під час роздрібного постачання (реалізації) палива позначення палива повинне бути розміщено у місцях, доступних для споживача (на паливо-розподільчому обладнанні), а також відображено в розрахункових документах.

На вимогу споживача (покупця) продавець повинен надати копію документа про якість (паспорт якості) палива та копію декларації про відповідність.

Кожна партія палива, що вводиться в обіг або перебуває в обігу, повинна мати документ про якість (паспорт якості) палива.

Документ про якість (паспорт якості) палива повинен містити: дату видачі і номер документа; назву, марку палива; товарний знак підприємства-виробника, його назву та адресу; назву та адресу постачальника (за наявності); дату виготовлення палива; дату відбирання проби та дату проведення випробування; нормативні значення та фактичні результати випробувань, які підтверджують відповідність марки палива вимогам цього Технічного регламенту; відомості щодо декларації про відповідність; посилання на нормативні документи на методи випробування згідно з нормативним документом на паливо; номер партії (резервуара); дані про вид та кількість добавок (присадок); підпис начальника відділу технічного контролювання або керівника лабораторії, яка виконує функції відділу, або уповноваженої особи, завірений печаткою.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що документи щодо якості нафтопродукту (паспорт якості) не є первинним документом у розумінні вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на підставі вказаного документу не здійснюється обчислення та сплата податків платником, та такий документ не підлягає обов'язком зберіганню платником податків.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 11.04.2018 року № в розмірі 510 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3524 грн., що підтверджується платіжним дорученням №82,83 від 19.04.2018 року. Крім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2881 грн.50 коп., що підтверджується платіжним дорученням №982 від 24.01.2019 року.

З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів вважає, що стягненню на користь ВКФ «Кварц» (приватна форма власності) з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб'єкта владних повноважень) підлягає сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 6405 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або матеріального права.

Зважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, на підставі ст.317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «Кварц» (приватна форма власності) -задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Виробничо-комерційної фірми «Кварц» (приватна форма власності) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 11.04.2018 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 99080 грн. та № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510 грн.

Стягнути на користь Виробничо-комерційної фірми «Кварц» (приватна форма власності) (68093, Одеська область, м. Черноморськ, с. Малодолінське, вул. Парпомна, 11-А, ) судовий збір у сумі 6405 грн.50 коп. (шість тисяч чотириста п'ять гривні 50 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 26.04.2019 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька