Справа № 200/5123/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 р. Справа№200/5123/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1)

до Ясинуватського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 86020, Донецька область, Ясинуватський район, смт. Очеретине, м-н Гідростроітелів, 12)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання зарахування періодів роботи до пільгового стажу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ясинуватського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача ід 27 березня 2019 року № 51 про відмову в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років на підставі п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язання відповідача зарахувати період роботи з 22 липня 1983 року по 16 жовтня 1983 року помічником машиніста електровозу Локомотивного депо станції Ясинувата Західна Донецької ордена Леніна залізниці; з 13 грудня 1985 року по 17 травня 1989 року помічником машиніста тепловозу Локомотивного депо станції Ясинувата східна Донецької ордена Леніна залізниці; з 18 травня 1989 року по 25 квітня 1993 року машиністом тепловозу Локомотивного депо станції Ясинувата східна Донецької ордена Леніна залізниці; з 26 квітня 1993 року по 31 серпня 1996 року машиністом електровозу Локомотивного депо станції Ясинувата східна Донецької ордена Леніна залізниці; з 1 вересня 1996 року по 14липня 2016 року машиністом електровозу Локомотивного депо станції Ясинувата Західна Донецької ордена Леніна залізниці; з 15липня 2016 року по 17 липня 2017 року машиністом електровозу у виробничому підрозділі Ясинуватське локомотивне депо структурного підрозділу «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до пільгового стажу роботи за списками професій і посадах, що затверджено в постанові Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», та зобов'язати відповідача перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, та виплатити йому пенсію на пільгових умовах згідно п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5123/19-а та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Одночасно, суд задовольнив клопотання позивача та відстрочив сплату судового за подання адміністративного позову у розмірі 768 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення в даній справі.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вважає прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на момент звернення із заявою про перехід з одного виду пенсії за вислугу років мав спеціальний стаж, достатній для призначення пенсії за вислугу років. Відомості щодо періоду роботи, що має зараховуватися до спеціального стажу підтверджується записами трудової книжки позивача, дипломом про навчання та військовим квитком та відомостями з реєстру застрахованих осіб. Отже, відповідачем, на думку позивача, безпідставно не зараховано спірні періоди його роботи.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволені позову, з підстав аналогічних в оскаржуваному рішенні.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданого Ясинуватським РВ УМВС України у Донецькій області 16 грудня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

На підставі наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи позивача судом встановлено, що 25 березня 2019 року позивач звернувся до управління з заявою про перехід на інший вид пенсії. Дану заяву було прийнято та зареєстровано за № 157. До зазначеної заяви позивачем було долучено копії паспорту, трудової книжки, військового квитку та диплому про навчання. Також, судом встановлено, що матеріали пенсійної справи містять довідки на підтвердження пільгового стажу роботи позивача. При цьому, судом встановлено, що пенсійним органом не було визначено переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії/переходу на інший вид пенсії.

На підставі зазначеної заяви позивача та наданих документів відповідачем рішенням від 27 березня 2019 року № 51 позивачу відмовлено в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення, підставою для відмови у переході на пенсію за вислугу років стало не зарахування пенсійним органом окремих періодів роботи позивача у Локомотивному депо Ясинувата-Західне ДП «Донецька залізниця», адже зазначене підприємство реорганізовано та його правонаступник перереєстрував своє місцезнаходження на підконтрольну територію.

Також, матеріали справи містять заяву позивача від 25 березня 2019 року, адресовану на ім'я начальника відповідача, згідно якої позивач наполягав на прийнятті від нього документів з непідконтрольної території.

Водночас, судом на підставі відомостей трудової книжки позивача встановлено зайнятість позивача на посадах помічника машиніста та машиніста (які дають право на призначення пенсії за вислугу років) з 22 липня 1983 року по 16 жовтня 1983 року (записи №№ 2, 3), з 13 грудня 1985 року по 17 травня 1989 року (запис № 4), з 18 травня 1989 року по 31 серпня 1996 року (записи №№ 5-8), з 1 вересня 1996 року 17 липня 2017 року (записи №№ 9-14). Також судом встановлено, що у період з 16 жовтня 1983 року по 16 жовтня 1986 року позивач проходив військову службу.

Також, суд зауважує, що у реєстрі застрахованих осіб наявні відомості щодо нарахування заробітної плати та наявності спец стажу позивача, починаючи з 1999 року, у тому числі на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне «Державного підприємства «Донецька залізниця» (). А саме: за 1999-2015 роки та з січня про травень 2016 року включно. У подальшому, нарахування заробітної плати та сплата ЄСВ за позивача здійснювалося підприємством Регіональна філія «Донецька залізниця» «Акціонерного товариства «Українська залізниця» (з липня 2016 року по квітень 2017 року включно).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Щодо правомірності не зарахування періодів роботи позивача через не прийняття наданих позивачем пільгових довідок, суд вважає за необхідне зазначити, що виконання позивачем роботи підтверджується передовсім записами трудової книжки. Також, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів щодо витребування відповідачем додаткових документів та вчинення інших дій спрямованих на підтвердження стажу роботи для зарахування періодів роботи до спеціального стажу.

Натомість, як встановлено судом раніше у реєстрі застрахованих осіб наявні відомості щодо нарахування заробітної плати та наявності спец стажу позивача, починаючи з 1999 року, у тому числі на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне «Державного підприємства «Донецька залізниця» (). Проте, відповідачем безпідставно не прийнято зазначені відомості при вирішенні питання про переведення позивача на інший вид пенсії.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди на вищезазначених підприємствах. Записи про ці періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до вимог частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. Згідно норм частини четвертої у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин та враховуючи, що призначення/переведення пенсії та її виплата є виключними повноваженнями відповідача,ю суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов'язання його повторно розглянути заяву позивача про переведення на інший вид пенсії від 25 березня 2019 року, зобов'язавши відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача до його спеціального стажу. Отже позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 9 квітня 2019 року суд відстрочив позивачу сплату судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. до прийняття рішення по справі.

Нормами частини 2 статті 133 КАС України встановлено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 700 грн., пропорційно частині задоволених позовних вимог позивача, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України, інша частина - з позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Ясинуватського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 86020, Донецька область, Ясинуватський район, смт. Очеретине, м-н Гідростроітелів, 12) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання зарахування періодів роботи до пільгового стажу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ясинуватського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 березня 2019 року № 51 про відмову ОСОБА_1 в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.

Зобов'язати Ясинуватське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 березня 2019 року про перехід на інший вид пенсії, зарахувавши до спеціального стажу позивача періоди його роботи з 22 липня 1983 року по 16 жовтня 1983 року помічником машиніста електровозу Локомотивного депо станції Ясинувата Західна Донецької ордена Леніна залізниці; з 13 грудня 1985 року по 17 травня 1989 року помічником машиніста тепловозу Локомотивного депо станції Ясинувата східна Донецької ордена Леніна залізниці; з 18 травня 1989 року по 25 квітня 1993 року машиністом тепловозу Локомотивного депо станції Ясинувата східна Донецької ордена Леніна залізниці; з 26 квітня 1993 року по 31 серпня 1996 року машиністом електровозу Локомотивного депо станції Ясинувата східна Донецької ордена Леніна залізниці; з 1 вересня 1996 року по 14липня 2016 року машиністом електровозу Локомотивного депо станції Ясинувата Західна Донецької ордена Леніна залізниці; з 15липня 2016 року по 17 липня 2017 року машиністом електровозу у виробничому підрозділі Ясинуватське локомотивне депо структурного підрозділу «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ясинуватського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () судовий збір у розмірі 700 (сімсот) грн. 00 коп. на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 68 (шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 6 травня 2019 року. Повне судове рішення складено 6 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.