Справа № 520/11911/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р.Справа № 520/11911/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Сліденко О.В.) від 21.01.2019 року (повний текст рішення складено 21.01.2019 р.) по справі № 520/11911/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №5080/ІПК/20-40-13-02-11 від 03.12.2018 р., видану ГУ ДФУ у Харківській області громадянину ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію №5080/ІПК/20-40-13-02-11 від 03.12.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звернувся до ГУ ДФС України в Харківській області із заявою про надання податкової консультації з питання, чи підпадає належний йому на праві приватної власності житловий будинок, що зареєстрований в якості гуртожитку, під поняття житловий будинок і чи підлягає оподаткуванню дохід отриманий від його продажу. На дану заяву було надано консультацію з питань практичного застосування п. 172.1 ст. 172 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та розяснено, що з урахуванням наданих документів, обєктом оподаткування є гуртожиток, відповідно дохід від продажу такого обєкта нерухомості підлягає оподаткуванню відповідно до п. 172.1 ст. 172 ПК України. Позивач не погоджуючись із наданими податковим органом розясненнями, звернувся до суду із даним позовом. Вказує, що оскільки гуртожиток є частиною житлового фонду, то для цілей оподаткування підлягає класифікації як житловий будинок, а тому вважає, що дохід від продажу такого обєкта нерухомості не підлягає оподаткуванню відповідно до п. 172.1 ст. 172 ПК України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року позов задоволено.

Скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 03.12.2018 р. №5080/ІПК/20-40-13-02-11.

04.02.2019 року Харківським окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року, зазначивши, що: гуртожиток за адресою Харківська область, м.Дергачі, вул.Центральна 18, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №123608553 від 11.05.2018 року є об'єктом житлової нерухомості; статтею 5 ПК України закріплена задля цілей оподаткування перевага понять, термінів, правил та положень, викладених у ПК України, перед іншими поняттями і термінами, закріпленими в інших законодавчих актах; пункт 14.1.129.1 ПК України містить вичерпний перелік типів будівель, на які поділяються будівлі, віднесені до житлового фонду; гуртожиток за адресою Харківська область, м.Дергачі, вул.Центральна 18 задля цілей оподаткування підпадає під визначення поняття «житловий будинок», яке закріплено у підпункті «а» пункту 14.1.129.1 статті 14 ПК України, а тому, як наслідок, підпадає під дію пільги, що передбачена пунктом 172.1 статті 172 ПК України для житлових будинків.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушенню норм процесуального права.

Вказує, що висновки, які були покладені судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення, не сприяють захисту прав та інтересів позивача, оскільки фактично суд дійшов висновку, що належний позивачу гуртожиток підлягає оподаткуванню відповідно п.172.1 ст.172 ПК України.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу на праві приватної власності належить гуртожиток, обєкт житлової нерухомості, загальною площею 886,2 кв.м. (житлова площа 496,8 кв.м.) за адресою Харківська обл., Дергачівський район, м.Дергачі, вул. Центральна, буд. 18.

20.03.2018 року позивач звернувся до відповідача в порядку ст. 52 ПК України з заявою про надання індивідуальної податкової консультації стосовно того, чи підпадає належний йому на праві приватної власності житловий будинок, зареєстрований в якості гуртожитку, під поняття житлового будинку, яке застосовується у п.172.1 ст.172 ПК України, і, відповідно, чи підлягає оподаткуванню дохід, отриманий від його продажу.

За результатами розгляду вказаного звернення, з урахуванням положень п. 52.1 ст. 52 ПК України, 25.04.2018 за № 1857/ІПК/Я/20-40-13-11-11 позивачу надана індивідуальна податкова консультація, у якій зазначено, що гуртожиток має загальну площу 886,20 м2, при цьому житлова площа в жодному з наданих документів відсутня, внаслідок чого та відповідно до норм ПК України та з урахуванням наданих документів, визначити належність гуртожитку до житлового будинку не видається можливим, а отже дохід від продажу такого об'єкта нерухомості, підлягає оподаткуванню згідно п. 172.2 ст. 172 ПК України. Окрім того, відповідачем зазначено, що питання визначення приналежності гуртожитку до житлового будинку віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, на адміністративній території якого розташований гуртожиток.

15.05.2018 року позивач повторно звернувся із заявою про надання індивідуальної податкової консультації з питання застосування п. 172.1 ст. 172 ПК України при продажу гуртожитку, зауваживши, що надає витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому додатково зазначено, що належний йому на праві власності Гуртожиток літ. А - 2 має житлову площу 496,8 м2, про що не було вказано у попередньому зверненні, також додатково надані технічний паспорт на вказане приміщення та інші документи.

Листом від 25.05.2018 за № 6547/Я/20-40-13-11-12 відповідач з посиланням на положення Закону України Про звернення громадян повідомив, що повторні звернення не розглядаються; питання застосування п. 172.1 ст. 172 ПК України розкриті у індивідуальній податковій консультації, яка внесена до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій з присвоєнням № 1857/ІПК/Я/20-40-13-11-11 від 25.04.2018, станом на теперішній час, зміни до ст.172 ПК України не вносилися, таким чином, умови та порядок оподаткування, який викладено у вищевказаній індивідуальній податковій консультації не змінюються.

Не погоджуючись із вказаною відповіддю, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року по справі №820/4333/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2018 року, позов задоволено; визнано протиправною бездіяльності ГУ ДФС у Харківській області щодо надання індивідуальної податкової консультації за зверненням позивача від 15.05.2018 та зобов'язано розглянути по суті в порядку ст.52 ПК України заяву позивача від 15.05.2018 та надати письмову індивідуальну податкову консультацію відповідно до законодавства України.

На виконання судового рішення, ГУ ДФС області надано індивідуальну податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 03.12.2018 р. 5080/ІПК/20-40-13-02-11.

Вказаною консультацією податковий орган розяснив, що дохід від продажу майна - будівлі гуртожитку за адресою: Харківська область, м. Дергачі, вул. Центральна, 18, підлягає оподаткуванню відповідно до п.172.2 ст. 172 ПК України, оскільки такий об'єкт нерухомого майна як "гуртожиток" відсутній у нормі п. 172.1 ст. 172 ПК України.

Не погоджуючись із вказаною податковою консультацією, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Згідно пп. 14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України, податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно пп.14.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України, індивідуальна податкова консультація - роз'яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна визначений статтею 172 ПК України.

Згідно п. 172.1 вищевказаної статті Кодексу, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.

Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, що розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається.

Відповідно до п. 172.2 ст. 172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об'єкта незавершеного будівництва.

Колегія суддів зазначає, що спірним у даній справі є те, чи підпадає належний позивачу гуртожиток для цілей оподаткування під визначення поняття «житловий будинок», яке закріплено у підпункті «а» пункту 14.1.129.1 статті 14 ПК України, та, як наслідок, під дію пільги, що передбачена пунктом 172.1 статті 172 ПК України для житлових будинків.

Позивач вважає, що оскільки належний йому гуртожиток є обєктом житлової нерухомості, то відповідно підпадає під встановлені ПК України пільги.

В свою чергу, надаючи позивачу податкову консультацію, контролюючий орган виходив з того, що для цілей оподаткування поняття, зокрема, обєктів нерухомого майна, вживаються у значенні, визначеному ст. 14 ПК України. Згідно наданих позивачем документів про право власності на обєкт нерухомого майна, обєктом нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу є «гуртожиток». В звязку з чим, контролюючий орган дійшов висновку, що дохід від продажу такого обєкта нерухомості підлягає оподаткуванню відповідно до п. 172.2 ст. 172 ПК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у власності позивача знаходиться багатоквартирний будинок (тобто сукупність кімнат для проживання як окремих об'єктів житла), то положення п. 172.1 ст. 172 ПК України не призначені для звільнення від оподаткування саме такого об'єкту нерухомості. Оскаржена індивідуальна податкова консультація контролюючого органу ґрунтується на інших судженнях владного суб'єкта. Разом з тим, оскільки законом не передбачено можливості зміни судом мотивів виданої контролюючим органом індивідуальної податкової консультації, суд дійшов висновку, що оскаржена індивідуальна податкова консультація підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову, проте вважає за необхідне змінити підстави та мотиви скасування у судовому порядку оскаржуваної індивідуальної податкової консультації, виходячи з наступного.

Так, згідно п. 14.1.129 ст. 14 ПК України визначено, що обєкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Згідно п.п. 14.1.129.1-14.1.129.3 вищенаведеної статті Кодексу, будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів;

садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків;

дачний будинок - житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку.

Обєкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду (п.п. 14.1.129-1 ст. 14 ПК України).

Таким чином, пункт 14.1.129.1 ПК України містить вичерпний перелік типів будівель, на які поділяються будівлі, віднесені до житлового фонду.

В свою чергу, ПК України не містить визначення поняття «житловий фонд».

Визначення вказаного поняття закріплено статтею 4 Житлового кодексу Української РСР (далі Житловий кодекс), згідно якої, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає, серед іншого, жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Згідно статті 6 вказаного Кодексу, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Положенням статті 127 Житлового кодексу закріплено, що під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Колегія суддів зазначає, що співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами визначено статтею 5 ПК України.

Відповідно до п.п. 5.2 вказаної статті Кодексу, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами (п. 5.3 ст. 5 ПК України).

Таким чином, оскільки термін «житловий фонд» не визначений ПК України, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах він використовується у значенні, вказаному у Житловому кодексі, а саме стосовно того, що гуртожитки є житловими будинками та складовою житлового фонду.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Так, у Рішенні Європейського Суду по справі «ОСОБА_2 ШВЕЙЦАРІЇ» від 16 лютого 2000 року якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Жодна норма не може вважатися „законом", якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій. Ці наслідки не повинні бути передбачуваними з абсолютною певністю. У той час, як певність у праві є вельми бажаною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а право має йти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно до цього більшість законів з необхідністю укладаються в термінах, які більшою чи меншою мірою є нечіткими, а їхнє тлумачення і застосування є питаннями практики (Рішення Європейського суду «Фельдек проти Словаччини» від 12.07.2001 року).

Положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (рішення Європейського суду по справі Свято- Михайлівської парафії проти України від 14.06.2007року).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що має місце різне тлумачення однієї і тієї ж норми права, що вказує на недотримання, визначеного Європейським судом критерію, щодо чіткості та передбачуваності у застосуванні обумовленої норми права, що дає припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків. Як наслідок порушення названого критерію порушується основоположний принцип щодо недопущення перевищення державними органами меж свободи розсуду, що правомірності втручання у здійснення прав і свобод людини.

Відповідно до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

За наведених обставин справи та положень законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що належний позивачу на праві приватної власності гуртожиток за адресою Харківська область, м.Дергачі, вул.Центральна 18 задля цілей оподаткування підпадає під визначення поняття «житловий будинок», яке закріплено у підпункті «а» пункту 14.1.129.1 статті 14 ПК України, в звязку з чим, підпадає під дію пільги, що передбачена пунктом 172.1 статті 172 ПК України для житлових будинків.

Висновки податкового органу про те, що об'єкт нерухомого майна як "гуртожиток" відсутній у нормі п. 172.1 ст. 172 ПК України, а тому дохід від продажу майна підлягає оподаткуванню відповідно до п.172.2 ст. 172 ПК України, колегія суддів вважає помилковими з вищезазначених підстав.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість викладених у податковій консультації висновків про те, що дохід від продажу майна - будівлі гуртожитку за адресою: Харківська область, м. Дергачі, вул. Центральна, 18, підлягає оподаткуванню відповідно до п.172.2 ст. 172 ПК України.

Згідно абз. п.53.2 ст. 53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки надані контролюючим органом роз'яснення є помилковими, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана податкова консультація підлягає скасуванню у судовому порядку.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (абз. 2 п. 53.2 ст. 53 ПК України).

Посилання суду першої інстанції на те, що у власності позивача знаходиться багатоквартирний будинок колегія суддів вважає помилковими, оскільки згідно наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту вбачається, що дана будівля є квартирним (багатоповерховим) житловим будинком (гуртожитком) та складається не з квартир, а саме із житлових кімнат (а.с. 18). Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що окремо обєкти житла у будинку не виділялись. Доказів, які б спростовували вказані твердження позивача матеріали справи не містять та під час розгляду справи не встановлені.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення, однак із помилковим застосуванням норм права.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст.317 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині підстав та мотивів задоволення адміністративного позову.

Порушень судом першої інстанції норма процесуального права, наявність яких є обовязковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

В звязку з чим, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 139 КАС України підлягають розподілу, шляхом стягнення сплачених сум за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року по справі №520/11911/18 змінити з підстав та мотивів задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №5080/ІПК/20-40-13-02-11 від 03.12.2018 р., видану ГУ ДФУ у Харківській області громадянину ОСОБА_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61153, ІПН НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто пятдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 26.04.2019 року