Справа № 520/1263/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 р.Справа № 520/1263/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., повний текст складено 22.03.19 року) по справі № 520/1263/19

за позовом Головне управління ДФС у Харківській області

до Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРФІН-ІНВЕСТ"

про накладення арешту на кошти,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 року Головне управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марфін - Інвест» в якому просив суд накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках ТОВ «Марфін - Інвест» (), відкритих в банківських установах, а саме в: Акціонерному банку «Південний» МФО 328209, номер рахунку НОМЕР_1; Харківський ощадбанк, МФО 351823, номер рахунку НОМЕР_2; АБ «Укргазбанк», МФО 320478, номер рахунку НОМЕР_3; АТ «Таскомбанк», МФО 339500, номери рахунків НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8 в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, номер рахунку НОМЕР_9, АТ АКБ «Конкорд», МФО 307250, номер рахунку НОМЕР_10, ПАТ «Айбокс банк», МФО 322302, номер рахунку НОМЕР_11.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Роз'яснено позивачу, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду на підставі чч. 3, 4

ст. 123 КАС України.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі №520/1263/19 та прийняти нову ухвалу, якою визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними; направити справу для продовження судового розгляду до Харківського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до перешкод подальшого провадження у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що позивачем видано наказ від 19.04.2018 року № 2794 про проведення документальної планової перевірки відповідача (податковий номер 40313712) за період діяльності з 02.03.2016 року по 31.12.2017 року та вирішено провести документальну планову перевірку відповідача з 11.05.2018 року тривалістю 10 робочих днів.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України позивачем видано направлення від 10.05.2018 року № 4302, направлення від 10.05.2018 року № 4301, направлення від 10.05.2018 року №4300, направлення від 10.05.2018 року № 4299, направлення від 10.05.2018 року № 4298, направлення від 10.05.2018 року № 4297 на здійснення планової документальної виїзної перевірки.

В результаті відмови відповідача у допуску посадових осіб позивача до проведення документальної планової виїзної перевірки з питань контролю за дотриманням вимог податкового законодавства, контролюючим органом 11.05.2018 року було складено акт недопуску до проведення перевірки.

На підставі акту недопуску до проведення планової документальної виїзної перевірки позивачем ухвалено рішення від 24.07.2018 року про застосування умовного адміністративного арешту майна позивача.

Позивачем подано позов до суду першої інстанції 01.02.2019 року.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.2 ст.122 КАС України, та вказані підстави поважності пропуску строку у заяві, поданої на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, визнані судом не поважними. При ухваленні судового рішення суд першої інстанції керувався ст. 94 ПК України та ст. 240 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовими підставами для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Положеннями п. 94.1 ст. 94 ПК України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. За змістом п. 94.4 наведеної норми арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. А згідно абз. 2 п. 94.6.2 ст. 94 Кодексу арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду. Отже, арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу).

Пунктом 94.2 ст. 94 ПК України вказані обставини, з якими пов'язується право на застосування адміністративного арешту майна.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до статті 94 глави 9 розділу II ПК України наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 року № 632 затверджено Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків (подалі - Порядок № 632) відповідно до розділу VII «Особливості застосування арешту коштів на рахунку платника податків» якого, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відповідно п. 20.1.17 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Норма підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є імперативною і обов'язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

За таких обставин, звернення податкового органу до суду з вимогою про накладення арешту на кошти з підстав, передбачених підпунктом 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, може здійснюватися без урахування норми пункту 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 листопада 2011 року № 1398. Отже, таке звернення може відбуватися не лише в день прийняття рішення про накладення адміністративного арешту на майно платника податків.

Таким чином, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для застосування вимог.

В даному випадку такими правовими підставами є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та /або таке майно не може бути джерелом погашення податковго боргу.

Арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Не підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим Кодексом України.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду від 08.08.2018 року у справі №820/3059/17 та постановою Верховного Суду від 27.11.2018 року справа № 820/1929/17.

Частиною 2 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення зазначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти позивача є рішення контролюючого органу про застосування умовного адміністративного арешту майна позивача від 24.07.2018 року на підставі акту про недопуск контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки.

В своїй апеляційній скарзі позивачем зазначені підстави для поновлення строку звернення до суду. Зокрема, скаржник зазначає, що на підставі п. 94.6 ст. 94 ПК України 24.07.2018 року начальником контролюючого органу було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 3073, що послугувало в подальшому зверненням до суду з позовом щодо накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках платника податків.

Судом першої інстанції не проаналізовано, що з даним рішенням 24.07.2018 року контролюючий орган звернувся з адміністративним позовом в загальному порядку, а не в порядку, визначеним ст. 283 КАС України. За даних обставин, 25.07.2018 року позивачу відмовлено у відкритті провадження по справі № 2040/5940/18.

На думку позивача, повторно звертаючись з адміністративним позовом, суд першої інстанції не врахував платіжне доручення, як доказ сплати судового збору, що 20.08.2018 року призвело до повернення позовної заяви заявнику.

28.08.2018 року позивач звертається до суду з адміністративним позовом та клопотанням, надає пояснення, що дане платіжне доручення не було використане як доказ сплати судового збору за подання позову. Однак, суд першої інстанції, ухвалою від 11.09.2018 року по справі № 2040/7107/18 повернув позовну заяву контролюючому органу.

05.11.2018 року було звернення позивача до суду з адміністративним позовом та ухвалою суду першої інстанції від 12.11.2018 року позовна заява повернена позивачу.

Також скаржник зазначає, що за наявності звернення 03.08.2018 року відповідача до Харківського окружного адміністративного суду про визнання дій незаконними та скасування наказу від 19.04.2018 року № 2794, ухвалою суду першої інстанції відкрито провадження по справі № 2040/6274/18. Тобто, на момент звернення контролюючого органу з адміністративним позовом від 07.02.2019 року справа № 2040/6274/18 перебувала на розгляді в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача щодо виникнення підстав звернення до суду з позовною заявою.

Контролюючий орган пов'язує таке право не з фактом недопуску до проведення перевірки, а з моменту прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

В обгрунтування посилається на розділ 7 «Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 року № 632, відповідно до якого, для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому КАС України, після прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Тобто, на думку позивача, перебіг процесуального строку на звернення до суду з адміністративним позовом про накладення арешту на кошти бере свій відлік не з 11.05.2018 року, а з 24.07.2018 року, тобто, з моменту прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що право на звернення до суду з таким позовом виникло у позивача саме з 24.07.2018 року.

Суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали не надав належної правової оцінки даним обставинам справи.

Так, суд першої інстанції посилається на подання позивачем позову до суду лише у липні 2018 року, в той час коли позивачем були подані й інші позови, зокрема у серпні 2018 року та у листопаді 2018 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції щодо залишення без розгляду адміністративного позову є передчасним, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов хибних висновків і невірно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі № 520/1263/19 скасувати і направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 07.05.2019 року