Справа № 823/801/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/801/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ``Тіньки`` до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю ``Тіньки`` звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати постанову № 23-24-46/0918-461 від 21.09.2017 про накладення штрафу у розмірі 288 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач під час проведення перевірки з питань дотримання законодавства про працю дійшов помилкового висновку щодо наявності факту не укладення трудових договорів з працівниками згідно статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки у правовідносинах між позивачем та фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені цивільно-правові договори про виконання робіт (надання послуг), які регулюють відносини між позивачем (замовником) та виконавцем (найманою фізичною особою), а тому твердження відповідача про наявність у цих договорах ознак трудового договору та порушення позивачем вимог пунктів 1, 3 статті 24 КЗпП України, є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ``Тіньки`` задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову управління Держпраці у Черкаській області № 23-24-46/0918-461 від 21.09.2017 про накладення штрафу у розмірі 288 000,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Черкаській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4320 (чотири тисячі триста двадцять) гривень.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог даного позову.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, вважає висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, прийняті судом із порушенням норм матеріального права та не відповідають вимогам законності і обґрунтованості.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачем укладено ряд цивільно-правових договорів, що мають ознаки трудових, чим порушено вимоги частини 1.3 статті 24 КЗпП України, а саме: допущено працівників до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28 серпня 2017 року управлінням Держпраці у Черкаській області прийнято наказ № 185-Н про проведення у період з 29.08.2017 по 11.09.2017 інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин та інших питань законодавства про працю в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тіньки» (далі - ТОВ «Тіньки»). На підставі цього наказу відповідач виписав направлення № 1707.

В період з 30.08.2017 по 31.08.2017 головним державним інспектором відділу з питань праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Черкаській області Верченком І.Я. проведено інспекційне відвідування на предмет додержання ТОВ «Тіньки» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складений акт № 23-24-46/0918, в якому, зокрема, зафіксовано порушення позивачем вимог статей 24, 115 КЗпП України. У зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю відповідачем винесено припис від 31.08.2017 № 23-24-46/0918-0636 про усунення виявлених порушень. Також, вказано про необхідність у строк до 15 вересня 2017 року письмово проінформувати про виконання вимог припису.

Одночасно із внесенням припису, керуючись статтями 254-256 Кодексу України про адміністративні правопорушення інспектором вжито заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності, а саме: складено протокол про адміністративне правопорушення від 31.08.2017 № 23-03-46/, відповідно до якого при проведенні інспекційного відвідування ТОВ «Тіньки» з питань додержання законодавства про працю, встановлено, що керівник ТОВ «Тіньки» ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушення законодавства про працю.

У зв'язку із виявленими у ході інспектування ТОВ «Тіньки» порушеннями вимог законодавства про працю, за результатами розгляду справи, посадовою особою відповідача 21.09.2018 винесено постанову № 23-24-46/0918-461 про накладення штрафу на ТОВ «Тіньки» в розмірі 288 000,00 грн. на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України за порушення вимог частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

Вказане стало підставою для звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, колегія суддів знаходить помилковими твердження позивача щодо проведення відповідачем саме позапланової перевірки з питань додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а не інспекційного відвідування.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі об'єкт відвідування) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі Порядок № 295).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Пунктами 16, 19 Порядку № 295 визначено, що у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

З матеріалів даної справи вбачається, що посадовою особою відповідача було проведено інспекційне відвідування ТОВ «Тіньки» на предмет додержання законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин та інших питань законодавства про працю, за наслідками якого складено акт від 31.08.2017 №23-24-46/0918 за формою, яка затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, а також Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Форму акта інспекційного відвідування вказаною постановою не затверджено.

Форма акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 № 1338 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів», який набрав чинності 29.12.2017.

До набрання чинності зазначеного наказу залишалися діючими форми акта перевірки додержання суб'єкта господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, припису та протоколу, затвердженні наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 «Про затвердження Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та територіальних органів».

Аналізуючи норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які б свідчили про порушення суб'єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при проведенні перевірки додержання ТОВ «Тіньки» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не встановлені.

Оскільки підставою для винесення оскаржуваної постанови стало допущення позивачем працівників до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, то визначальним для вирішення спірних правовідносин є саме наявність ознак трудових правовідносин між позивачем та фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Як свідчать матеріали даної справи, у період з квітня по червень 2017 року між позивачем та громадянином ОСОБА_2 було укладено ряд цивільно-правових договорів на виконання робіт/надання послуг, зокрема від 13.03.2017 р. №01/03/17-СТ, від 01.04.2017 р. № 01/04/17-СТ, від 01.06.2017 р. № 01/06/17-СТ. Зазначені цивільно-правові договори не містять конкретного виду робіт, які б мали бути виконані виконавцем, їх кількісних та якісних характеристик. У договорах відсутні умови щодо того, який конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Пунктом 1.2. договорів передбачено виконання ОСОБА_2 робіт, що відповідають професії робітника рослинництва. У актах приймання-здачі виконаних робіт/наданих послуг відсутні дані стосовно конкретного обсягу робіт, виконуваних ОСОБА_2, їх якісних та кількісних характеристик, лише зазначено, що ОСОБА_2 виконував роботи допоміжного працівника внесення ЗЗР (пшениця, соняшник, кукурудза), що підтверджує факт виконання останнім трудових функцій робітника рослинництва.

02.06.2017 р. позивачем було укладено цивільно-правовий договір № 02/06/17-РУ з громадянином ОСОБА_4 Даний договір не містить конкретного виду робіт, які б мали бути виконані виконавцем, їх кількісних та якісних характеристик. У договорі відсутні умови щодо того, який конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Згідно акта приймання - здачі виконаних робіт/наданих послуг від 30.06.2017 р. ОСОБА_7 виконував роботи допоміжного працівника внесення ЗЗР (кукурудза).

01.06.2017 р. позивачем укладено цивільно-правовий договір № 01/06/17-ПР з громадянином ОСОБА_3 Даний договір не містить конкретного виду робіт, які б мали бути виконані виконавцем, їх кількісних та якісних характеристик. У договорі відсутні умови щодо того, який конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Згідно акта приймання - здачі виконаних робіт/наданих послуг від 30.06.2017 р. ОСОБА_3 виконував роботи допоміжного працівника внесення ЗЗР (кукурудза), що підтверджує факт виконання ним трудових функцій робітника рослинництва.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з цивільно-правових договорів про надання послуг, що були укладені між позивачем та вищезазначеними фізичними особами, предметами цих договорів є послуги робітника рослинництва.

Так, предметом укладених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги). В самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику та не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 Порядку № 509, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства та обставин даної справи, колегією суддів вважає, що у межах спірних правовідносин позивачем не було дотримано вимоги статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з цим, відповідачем на час винесення оскаржуваної постанови №23-24-46/0918-461 від 21 вересня 2017 року про накладення на ТОВ «Тіньки» штрафу у розмірі 288 000,00 гривень, були дотримані норми чинного законодавства України, зокрема Порядку № 509, а тому підстав для її скасування не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного позову.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ``Тіньки`` слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ``Тіньки`` до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.