Справа № 160/9867/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 квітня 2019 р. Справа № 160/9867/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіВрони О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в м.Дніпрі заяву Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 58) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про:

- визнання протиправним та скасування висновку Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 16.11.2016 року про зняття з реєстрації громадянки ОСОБА_2;

- зобов'язання Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, шляхом внесення відповідної інформації до реєстру територіальної громади.

Ухвалою від 29 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку з недотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду у порядку підготовчого провадження.

Представники сторін до суду не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З матеріалів справи встановлено, що 25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

25 жовтня 2016 року на підставі її заяви та за згодою наймача - ОСОБА_3 ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, відповідні відомості були занесені до паспорту позивача.

У червні 2018 року під час розгляду Самарським районним судом м.Дніпропетровська цивільної справи № 206/6434/17 ОСОБА_2 стало відомо про скасування реєстрації її місця проживання.

14 листопада 2016 року відповідач своїм висновком скасував реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та вніс відповідні зміни до реєстру територіальної громади.

Підставою для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 стало те, що позивач подала типовий договір найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, укладений між КП «ЖГ Самарського району та ОСОБА_3 24.10.2016 року (далі - договір найму), в якому містилися завідомо неправдиві дані, а саме: в п. 1.1. не зазначено членів сім'ї наймача. Подання договору найму, в якому на думку відповідача містилися завідомо неправдиві дані, призвело до порушення прав інших осіб, та, відповідно наявні підстави для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2

Вважаючи, що висновок відповідача за результатами службової перевірки від 14.11.2016 р. про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 порушує її право на реєстрацію її місця проживання і є протиправним, незаконним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

05 березня 2019 року на адресу суду від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла заява про закриття провадження у справі через непідсудність даного спору адміністративному суду, оскільки предметом спору по даній справі є майнові права та спір носить приватноправовий характер.

При вирішення питання про закриття провадження у справі, судом застосовуються нрми законодавства України, положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п.1, п.3 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб'єктами приватних правовідносин, так і суб'єктами публічних правовідносин. Причому статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

Суд зазначає, що участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов'язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема право на реєстрацію місця проживання позивача, тобто із цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, що виконує визначені законом обов'язки по реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання у відносинах з власником майна.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради , не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 14.11.2018 р. по справі №815/6778/17 (провадження № К/9901/56945/18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/17 (провадження №14-130цс18), у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №591/4489/16-а (провадження №К/9901/22213/18), у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №826/16289/16 (провадження № К/9901/2750/17), у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 643/4359/17 (провадження № К/9901/3304/17, яка враховується адміністративним судом згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) коженмає право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннівід 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…>питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів<…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом України у постановах від 14.06.2016р. у справі №21-41а16 та від 31.05.2016р. у справі №21-678а16.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями п. 2 ч. 2 ст. 183, 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про закриття провадження по справі - задовольнити.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п.НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп., сплачений на підставі квитанції від 18.12.2018 № 0.0..1.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтєю 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона