Справа № 520/11277/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Білова О.В.

24 квітня 2019 р.Справа № 520/11277/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року, прийняту за результатами розгляду клопотання Нововодолазької селищної ради про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Нововодолазької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В с т а н о в и л а:

07.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить:

- визнати таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, а тому протиправним та скасувати Рішення XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради» № 816 від 25.01.2017 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року задоволено клопотання Нововодолазької селищної ради та адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Висновок суду вмотивований тим, що позивач має право оскаржити нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування протягом всього строку його чинності, тобто чинність нормативно-правового акту є умовою задоволення позову в даній категорії справ.

З урахуванням тієї обставини, що спірне рішення XVIII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради» втратило чинність з 01.01.2018 року, позивач, звертаючись із позовом 07.12.2018 року, пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року, та справу повернути до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що сам факт встановлення оскаржуваним рішенням транспортного податку не порушив її прав, оскільки на той момент вона не знала, чи буде вказаний податок застосований саме до неї.

Про порушення своїх прав, свобод чи інтересів вона дізналася з моменту отримання податкового повідомлення-рішення 16.06.2018 року, яким їй нараховано транспортний податок. Відтак, саме з цієї дати слід відраховувати шестимісячний строк звернення до суду щодо оскарження нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування та на момент звернення до суду він не сплинув.

У відзиві на апеляційну скаргу Нововодолазька селищна рада, фактично повністю процитувавши оскаржуване позивачем судове рішення, вважає висновки суду вірними, а апеляційну скаргою такою, що задоволенню не підлягає.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (подалі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п. «а» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Відповідно п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, якщо рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Судом установлено, що на виконання вимог Закону України від 21.12.2016 року № 1797-VIIІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», внесених до Податкового кодексу України змін у ст.ст. 14, 266, 267, 282, 288, 293, Нововодолазькою селищною радою VII скликання прийнято рішення від 25.01.2017 року № 816 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради», яким, окрім іншого, встановлено транспортних податок для фізичних та юридичних осіб за ставками, визначеними Додатком 1 до цього рішення, яке набрало чинності з 01.01.2017 року /а.с. 8-13/.

В подальшому, Нововодолазькою селищною радою VIII скликання 12.07.2017 року прийнято рішення № 163 «Про встановлення податку на майно на території Нововодолазької селищної ради» яким, окрім іншого, встановлено транспортних податок для фізичних та юридичних осіб за ставками, визначеними Додатком 1 до цього рішення, яке набрало чинності з 01.01.2018 року /а.с. 46-48/.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, колегія суддів зазначає про передчасність означеного висновку суду, оскільки судом не з'ясовано питання про те, за захистом яких прав, свобод та інтересів звернулась позивач до суду з цим позовом.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що підставою звернення до адміністративного суду послугував факт отримання нею 16.06.2018 року податкового повідомлення-рішення, яким контролюючий орган на підставі оскаржуваного рішення відповідача визначив їй суму грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку.

За приписами ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Колегія суддів зазначає, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб'єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, необхідно брати до уваги таке:

- багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту;

- дійсність факту перебування суб'єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом;

- дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача);

- чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду;

- коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула?

З урахуванням наведеного, можна зробити висновок, що за умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, строк звернення до адміністративного суду із позовом не може обмежуватися шістьма місяцями, передбаченими частиною другою статті 122 КАС України. У разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності нормативно-правового акту, що встановлює певні права та(або) обов'язки.

Наведене узгоджується із правовим висновком об'єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 року у справі № 712/8985/17.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи Нововодолазької селищної ради про те, що позивачем пропущений процесуальний строк звернення до суду із даним позовом, оскільки обмеження, передбачені ч. 3 ст. 264 КАС України, щодо оскарження нормативно-правих актів, в даному випадку застосуванню не підлягають.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення навіть після формального визнання його таким, що втратило чинність, продовжує застосовуватися до врегулювання спірних правовідносин.

В свою чергу, позбавлення ОСОБА_1 можливості визнати оскаржуване рішення протиправним у судовому порядку унеможливить захист її прав та інтересів та порушить право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що строк звернення до суду, закріплений в нормах національного законодавства, не є абсолютним.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Зважаючи на наведений аналіз норм права та фактичних обставин адміністративної справи, змісту правового регулювання, колегія суддів робить висновок про порушення судом норм процесуального права при постановлені ухвали Харківським окружним адміністративним судом від 07.02.2019 року.

Оскільки судом першої інстанції зазначені вище обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1, скасовує судове рішення та направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі наведеного, керуючись статтями 126, 229, 292, 293, 308-310, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року.

Справу № 520/11277/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововодолазької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Постанова у повному обсязі складена і підписана 03 травня 2019 року.