Справа № 400/3237/18
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 р. № 400/3237/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54038

до відповідача:Державної фіскальної служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053

про:зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ((далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі-відповідач) з вимогою зобов'язати відповідача внести запис в трудову книжку ОСОБА_1 «Звільнений з 20.03.2014 року з посади начальника Черкаської митниці згідно п. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі».

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на протиправне звільнення його з посади начальника Черкаської митниці. В судовому порядку наказ про його звільнення був скасований, але поновлення на посаді не відбулось внаслідок того, що відповідач не видав наказ про поновлення позивача на займаній посаді, що в подальшому призвело до того що при досягнення позивачем 65 річного віку (граничний вік перебування на державній службі) позивача не звільнено з державної служби з дотриманням вимог Закону України «Про державну службу. Відсутність запису в трудовій книжці про звільнення з роботі унеможливило працевлаштування позивача по трудовій книжці, унеможливлює підрахунок стажу державної служби, також

Відповідач позов не визнав, у відзиві та поясненнях вказав про те, що позивач був звільнений з посади начальника Черкаської митниці, на підставі судових рішень, наказ про його звільнення був скасований. Проте наказу відповідно до якого позивача звільнено з посади начальника Черкаської митниці з 20.03.2014 згідно п.3 ст.30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі не має, отже відсутні підстави для внесення подібного запису у його трудову книжку.

13.03.2019 року позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить зобов'язати Державну фіскальну службу України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 20.03.2014 року з посади начальника Черкаської митниці згідно п. 3 ст.30 Закону України «Про державну службу» та забезпечити внесення відповідного запису в трудову книжку.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідив наявні докази та встановив такі обставини.

Із записів у трудовій книжці позивача вбачається що з 18 квітня 2011 року і до 12 квітня 2013 року ОСОБА_1 займав посаду виконуючого обов'язки та начальника Черкаської митниці (арк.спр. 22-23).

12 квітня 2013 року відповідач своїм наказом від 11 квітня 2013 р. № 555-к звільнив позивача із займаної посади на грубе порушення службових обов'язків, про що внесено запис у трудову книжку за номером 54 (арк.спр. 23). Позивачем оскаржено зазначений наказ в судовому порядку.

17 травня 2013 року у справі № 814/1847/13-а Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято рішення, яким визнано протиправним і скасовано наказ від 11 квітня 2013 р. № 555-к та зобов'язано поновити позивача на посаді начальника Черкаської митниці (а. с. 10). Рішення суду залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями.

На виконання рішення суду, відповідач видав наказ від 5 серпня 2013 р. № 1073-к, яким скасував наказ від 11 квітня 2013 р. № 555-к про звільнення позивача та здійснив відповідний запис в трудовій книжці-"запис за №54 вважати недійсним".

Проте суд зазначає, що наказ від 11 квітня 2013 р. № 555-к про звільнення позивача був скасований постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2013 року. Крім того, резолютивна частина постанови Миколаївського окружного адміністративного суду, окрім визнання протиправним і скасування наказу від 11 квітня 2013 р. № 555-к, містить п. 3, яким зобов'язано відповідача поновити позивача на посаді начальника Черкаської митниці. Разом із тим, відповідач, не вжив заходів для поновлення позивача на посаді відповідно до рішення суду, що підтверджено копією трудової книжки, а саме відсутністю запису про поновлення на посаді ОСОБА_1

В матеріалах справи міститься лист управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва в якому зазначено що згідно довідки Державної фіскальної служби України від 02.10.2015 № 23316/5/99-99-04-03-02-16, позивач працював на посаді начальника Черкаської митниці по 12 квітня 2013 року (арк. спр. 16).

12.10.2017, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з проханням визнати дату звільнення з роботи 20.03.2014, внести відповідний запис в трудову книжку та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідач не задовольнив прохання Позивача та повідомив, що зміна формулювання причини звільнення є компетенцією органу, який розглядав трудовий спір, тобто суду.

16 травня 2018 р. Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням у справі №814/48/18 стягнув середню заробітну плату по 20.03.2014.

Зазначеним судовим рішенням встановлено дату припинення правовідносин позивача на державній службі 20.03.2014. Також суд встановив що докази припинення з позивачем трудових відносин відсутні, а останній запис в трудовій книжці позивача свідчить, що його з посади до теперішнього часу не звільнено в установленому чинним законодавством порядку

Згідно із статтею 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Порядок оформлення, ведення внесення до них змін до трудових книжок визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція).

Так, пунктом 1.1 Інструкції визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Трудові книжки ведуться на студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності.

Пунктом 1.5 Інструкції визначено, що питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Кабінету України від 27 квітня 1993 р. № 301 (301-93-п) «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 Інструкції визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша) (пункт 2.5 Інструкції).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6 Інструкції).

Пунктом 2.8 Інструкції визначено, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя...

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Підпунктом «а» пункту 2.19 Інструкції визначено, що до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.

Відповідно до пункту 2.26 Інструкції записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

У разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.

Відповідно до п. 3 статі 30 Закону України «Про державну службу», підставами припинення державної служби є досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби.

Суд погоджується з тим, що своєю бездіяльністю Відповідач порушує права Позивача, а саме унеможливлює працевлаштування позивача по трудовій книжці, унеможливлює підрахунок стажу державної служби, також є порушенням права позивача бути звільненим з державної служби з дотриманням вимог Закону України «Про державну службу» в зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі, тому порушені права Позивача підлягають захисту.

За правилами, визначеними частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спору у сфері публічно-правових відносин з метою, зокрема, ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суду надано право прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), згідно якої під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

З огляду на викладене, суд вбачає можливість задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 139, 241-243, 246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54038, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 39292197) задовольнити повністю.

2. Зобов'язати ДФС України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 39292197) видати наказ про звільнення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54038, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 20.03.2014 року з посади начальника Черкаської митниці в зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі та зобов'язати відповідний запис у трудову книжку ОСОБА_1.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54038, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704,80 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник