Справа № 824/16/19-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/16/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

25 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Баланецького Олександра Дмитровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Чернівецької міської ради та ОСОБА_2 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, про зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав на те, що зазначена відповідачем у рішенні №1597 від 22.12.2018 року підстава для відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, а саме протокол засідання координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради від 15.11.2018 року, №36, згідно якого йому відмовлено у наданні даного дозволу, оскільки учасникам антитерористичної операції виділяються земельні ділянки переважно у масивах садибної житлової забудови - суперечить нормам Земельного кодексу України.

Крім того, зазначає, що земельна ділянка, на яку він просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою для подальшої передачі у власність із зазначенням місця її розташування є несформованою та вільною, а тому рішення відповідача підлягає скасуванню.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Чернівецька міська рада та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

05 та 17 квітня 2019 року до суду від сторін надійшли відзиви на апеляційні скарги.

Позивач та його представник вимоги своєї апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити.

Щодо задоволення апеляційної скарги Чернівецької міської ради заперечували, просили відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача апеляційну скаргу Чернівецької міської ради підтримав, щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що згідно довідки Головного управління МВС України у Луганській області №ВДЗ/9891/А від 12.09.2015 року підполковник міліції, начальник відділу режимно-секретного та документального забезпечення УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_2 в період з 15.08.2015 по 15.09.2015 року брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області (а.с. 37).

17.11.2015 року позивач звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою, в якій просив взяти його на облік учасників антитерористичної операції на території України для отримання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в м. Чернівцях (а.с. 33).

05.10.2018 року позивач звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення йому, як учаснику АТО, земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,07 га (а.с. 12, 32).

Листом №Г-5774/3-04/01 від 11.10.2018 року Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради повідомив позивача про розгляд звернення та про те, що після надання рекомендацій координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради його буде проінформовано письмово окремо (а.с. 15)

01.11.2018 року відбулось засідання вказаного координаційного центру, яке документоване протоколом №35. На порядку денному засідання розглянуто звернення ОСОБА_2 щодо виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво в межах 0,07 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в ході чого встановлено, що за інформацією, наданою працівниками департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, по вказаній адресі вже було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку іншому учаснику антитерористичної операції на сході України (а.с.87-88).

Крім цього, 15.11.2018 року відбулось засідання координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, яке документоване протоколом №36. На порядку денному засідання розглянуто звернення ОСОБА_2 на рахунок виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво в межах 0,07 га, в ході чого встановлено, що за інформацією, наданою працівниками департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради від 06.11.2018 року №1505 передбачено, що учасникам антитерористичної операції виділяються земельні ділянки переважно в масивах садибної житлової забудови. Після обговорення, вирішено відмовити ОСОБА_2 у виділенні земельної ділянки під індивідуальне будівництво в межах 0,07 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 16-18, 39-40).

22.12.2018 року 66 сесією Чернівецької міської ради VII скликання прийнято рішення №1597 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок", пунктом 2.3 якого ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,07 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1. Підставою для відмови став протокол засідання координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників АТО при виконкомі Чернівецької міської ради від 15.11.2018 року, №36 (а.с. 20).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року, №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Згідно із частиною 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року, №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 186-1 ЗК Україна врегульовані питання щодо повноважень органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою про відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а відповідно до частини 10 цієї ж статті ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Пунктом "г" частини 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, із системного аналізу вказаних норм видно, що законодавцем визначено процедуру набуття громадянами у власність земельних ділянок із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Так, зокрема, після отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданого уповноваженим органом за заявою особи, яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою, розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Указаний проект потребує погодження з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Після цього у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган виконавчої влади, який передає земельну ділянку державної власності у власність, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. У разі ж відмови органу виконавчої влади у передачі земельної ділянки у власність, що фактично полягає у відмові затвердити проект землеустрою, така може бути оскаржена до суду.

Нормами ЗК України також чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Разом із цим, даний перелік є вичерпним.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги Чернівецької міської ради щодо правомірності дій відповідача під час винесення оскаржуваної відмови, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач вважає, що ОСОБА_2 було правомірно відмовлено у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,07 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою : АДРЕСА_1, посилаючись на протокол засідання координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради №36 від 15.11.2018 року, який на переконання апелянта є нормативно-правовим актом прийнятим відповідно до закону, яким врегульовано розташування земельних ділянок.

Щодо вказаних доводів, колегія суддів зазначає, що координаційний центр з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради діє на підставі Положення про координаційний центр з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради 24.03.2015 року №149/6 (далі - Положення №149/6), яке прийнято відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997, №280/97-ВР.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997, №280/97-ВР відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а отже не є законом, яким врегульовується розташування земельних ділянок.

У зв'язку із чим, колегія суддів вважає, що прийняте на його підставі Положення №149/6 не є в розумінні абзацу 1 частини 7 статті 118 ЗК України нормативно-правовим актом, яким врегульовується питання розташування земельної ділянки.

Окрім цього, відповідно до пункту 1.1 Положення №149/6 координаційний центр з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради є постійно діючим дорадчим колегіальним органом.

Згідно пункту 1.3 Положення №149/6 метою діяльності Центру є об'єднання зусиль органів міської ради та громадських організацій, спрямованих на соціальну і моральну підтримку учасників антитерористичної операції, членів їх сімей та родинам загиблих учасників АТО, вирішення за рахунок можливостей місцевого самоврядування та громадськості проблем, що їх турбують.

Пунктом 2.4 Положення №149/6 передбачено, що рішення Центру носять рекомендаційний характер і враховуються виконавчими органами міської ради при прийнятті рішень, що стосуються чернівчан - учасників АТО та членів їх сімей, а відповідно до його пункту 5.7 рішення Центру мають рекомендаційний характер і є обов'язковими для розгляду органами міської ради.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради носять тільки рекомендаційний характер та мають бути враховані для розгляду органами міської ради.

Разом з тим, в силу своєї правової природи вони не можуть встановлювати імперативи, які не передбачені чинним законодавством України, а тому такі рішення не можуть бути покладені в основу оскаржуваного позивачем рішення та слугувати підставою для відмови останньому у наданні дозволу на складання проекту землеустрою.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що відповідачем відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність з підстав, які не визначені абзацом 1 частини 7 ст. 118 ЗК України.

Водночас, суд звертає увагу, що координаційним центром з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, за наслідками розгляду заяви позивача було прийнято два рішення з різними обґрунтуванням відмови, а саме:

- згідно протоколу від 01.11.2018 року підставою для відмови стала інформація, надана працівниками департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, згідно якої по вказаній адресі вже було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку іншому учаснику антитерористичної операції на сході України;

- згідно протоколу від 15.11.2018 року підставою для відмови стала інформація, надана працівниками департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, згідно якої учасникам антитерористичної операції виділяються земельні ділянки переважно в масивах садибної житлової забудови.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що діяльність координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, носить не прогнозований характер, а прийняті ним рішення суперечать фактичним обставинам у справі.

Зокрема, згідно наявного у справі листа департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради від 22.11.2018 року, №Г-131/-04/01-інф, станом на 14.11.2018 року звернень щодо виділення земельної ділянки, поряд із будинком 41 (напроти будинку 41-Ж) не надходило, дозволів на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку не надавалося (а.с.72).

Крім того, апелянт- Чернівецька міська рада, як на підставу правомірності своїх дій зазначає про те, що:

- позивач не перебуває на обліку учасників антитерористичної операції під №1;

- площа земельної ділянки не відповідає рішенню загальних зборів учасників антитерористичної операції м. Чернівці від 07.04.2016 року;

- надання земельної ділянки не погоджено координаційним центром з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради;

- земельна ділянка не закріплена за будинковолодінням №41-Ж в якому зареєстроване його місце проживання.

Проте, судова колегія зауважує, що вказані вище підстави також у відповідності до норм ЗК України не є підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,07 га.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що в матеріалах справи міститься довідка Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин №Г-1074/0-04/01 від 18.02.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 право на безоплатну передачу земельних ділянок у власність (приватну власність) в межах м. Чернівці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, ведення садівництва - не використав.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що підстава для відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка зазначена в оскаржуваному пункті 2.3 рішення сесії Чернівецької міської ради від 22.12.2018 року №1597 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок" не передбачена ЗК України, а отже відповідач діяв в супереч положень частини 2 статті 19 Конституції України, у зв'язку з чим правомірно визнав протиправним та скасував пункту 2.3 рішення сесії Чернівецької міської ради від 22 грудня 2018 року № 1597 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок".

Оцінюючи доводи апелянта - ОСОБА_2 щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії прийняти рішення, відповідно до якого надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,07 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає слідуюче.

Статтею 245 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи. Зокрема відповідно до пункту 2 частини 2 цієї статті КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, виходячи із зазначених положень статті 245 КАС України, враховуючи те, що позивачем оскаржуються індивідуальний акт, суд може відповідача у цій справі зобов'язати вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд зобов'язувати відповідача прийняти відповідне рішення, однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий спосіб захисту порушеного права суперечить вимогам КАС України, оскільки по своїй природі рішення є відмінним від дій, які суд може зобов'язати вчинити.

Колегія суддів зазначає, що частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, можливість суду зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, однак такий спосіб захисту порушеного права можливий у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті (визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії).

Водночас, як зі змісту позовної заяви так і під час апеляційного розгляду справи встановлено, що бездіяльності з боку відповідача не було, а тому зобов'язувати його приймати відповідне рішення є не правильним та суперечить положенням процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для втручання в діяльність органу місцевого самоврядування, шляхом підміни його виключної функції через зобов'язання прийняти певне рішення, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Разом з цим, враховуючи положення частини 3 статті 245 КАС України щодо права суду зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог і з метою надання ефективного захисту порушеного права позивача, зобов'язав відповідача:

- повторно розглянути заяву позивача від 05.10.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,07 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-III із врахуванням висновків суду, які викладені в мотивувальній частині цього рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи і висновки по справі щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстави для задоволення вимог апеляційних скарг відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Чернівецької міської ради та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 травня 2019 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.