Справа № 540/22/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/22/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Кукульник Я.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Мельніченко Л.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Гагарінова Юрія Павловича, начальника Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Пастуха Ігора Олександровича про визнання дій протиправними та скасування висновку,

встановив:

Позивач 03.01.2019 року звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправними дії заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Гагарінова Ю.П. та начальника Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Пастуха І.О. по проведенню 22.10.2018 року оцінювання службової діяльності головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_3, визнати протиправними дії Черноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та Державної служби України з безпеки на транспорті по складанню Висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» від 22.10.2018 р. відносно головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_3, скасувати Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» від 22.10.2018 р. відносно головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_3

Ухвалою від 08.01.2019 року адміністративний позов залишено без руху.

21.01.2019 року Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі.

Ухвалою від 21.02.2019 року задоволено клопотання відповідача та справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 15.03.2019 року вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що з листопада 2017 року він перебуває на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки. В жовтні 2018 року на виконання вимог ст.. 44 ЗУ «Про державну службу» було проведено оцінювання результатів службової діяльності позивача, за результатами якої позивачу виставлена негативна оцінка «2,2». Дії посадових осіб відповідача по складанню висновку позивач вважає протиправними, а висновок таким, що підоягає скасуванню, оскільки дані відображені у ньому є викривленими, обґрунтування негативної оцінки не відповідає дійсності, результати оцінювання не відповідають показникам результативності , ефективності та якості, визначеним у завданні на 18.12.2017 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Відповідач 19.03.2019 року подав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнає з тих підстав, що виставлення негативної оцінки від час проведення оцінювання не має на меті проведення будь-яких дій щодо звільнення державного службовця, а передбачає проведення повторного оцінювання та опрацювання разом з державним службовцем подальшого підвищення його професійної компетентності, шляхом складання індивідуального графіку підвищення кваліфікації державного службовця.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обґрунтування зазначені у відзиві.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне: ОСОБА_3 перебуває на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 25.09.2018 за № 2100-к «Про проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців категорії «Б» та «В» Державної служби України з безпеки на транспорті у 2018 році», визначено проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців категорії «Б» та «В» у Державній службі України з безпеки на транспорті за 2018 рік у жовтні - грудні 2018 року.

Вказаним наказом зобов'язано державних службовців, що підлягали оцінюванню надати безпосередньому керівнику та керівнику самостійного структурного підрозділу, при бажанні, письмовий звіт та висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця.

Самі завдання ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», погоджені начальником Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки І.О. Пастухом 18.12.2017 р.

Висновок ОСОБА_3 щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджено наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 05.12.2018 р. № 2701-к.

У вказаному висновку, у відповідній графі «Обґрунтування оцінки» зазначено, що ОСОБА_3 до виконання завдань підходив формально, процес досягнення результату мав негативний відгук з боку керівництва, співробітників, завдання виконувалися із залученням до виконання завдання допомоги інших працівників, виконані завдання потребували доопрацювання та не могли бути використані в роботі. Також згідно висновку позивач не володіє законодавством та відсутні знання спеціального законодавства.

Даний висновок було підписано Позивачем, заступником начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Гагаріновим Ю.П., начальником Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Пастухом І.О.

27.11.2018 року позивач отримав висновок та зазначив, що не погоджується з ним.

В зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідно до статті 44 Закону України «Про державну службу», результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар'єри, виявлення потреби у професійному навчанні.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов'язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу.

Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання.

Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб'єкта призначення.

За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

У разі отримання державним службовцем негативної оцінки не раніше ніж через три місяці проводиться повторне оцінювання результатів його службової діяльності.

Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 Закону України «Про державну службу».

Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи.

Отримання державним службовцем відмінної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності є підставою для його преміювання та переважного просування по державній службі відповідно до цього Закону.

Типовий порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 р. № 640.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну сулжбу":

1. У разі порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, може подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

У скарзі державний службовець може вимагати від керівника державної служби утворення комісії для перевірки викладених у скарзі фактів.

2. Керівник державної служби на вимогу державного службовця для перевірки викладених у скарзі фактів утворює комісію у складі не менше трьох осіб.

До складу комісії включаються в однаковій кількості:

представники керівника державної служби, визначені ним із числа державних службовців цього державного органу;

представники державного службовця, визначені ним із числа державних службовців цього державного органу;

представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, делеговані рішенням цього органу, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу.

3. Керівник державної служби зобов'язаний не пізніше 20 календарних днів з дня отримання скарги надати державному службовцю обґрунтовану письмову відповідь (рішення).

У разі утворення комісії відповідно до вимог частини другої цієї статті письмова відповідь (рішення) керівника державної служби має ґрунтуватися на висновку комісії.

4. У разі неотримання в установлений частиною третьою цієї статті строк обґрунтованої відповіді на скаргу або незгоди з відповіддю керівника державної служби державний службовець може звернутися із відповідною скаргою до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

5. За результатами розгляду скарги центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, надає державному службовцю вмотивовану відповідь не пізніше 20 календарних днів з дня надходження скарги та в разі встановлення факту порушення прав державного службовця направляє відповідному державному органу обов'язкову для виконання вимогу про усунення відповідних порушень.

6. Якщо права державного службовця, встановлені цим Законом, порушені керівником державної служби чи державним службовцем вищого органу або якщо ці особи створили перешкоди в реалізації прав державного службовця, він може подати скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації безпосередньо до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

7. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, за фактом подання скарги ініціює та проводить службове розслідування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою перевірки фактів, викладених у скарзі.

У разі виявлення порушень прав державного службовця або створення перешкод у їх реалізації винні у порушенні посадові особи повинні бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

Порушені права державного службовця підлягають безумовному поновленню, а перешкоди в реалізації цих прав - усуненню.

8. Заявник має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних органів та їх посадових осіб, що перешкоджають реалізації прав, наданих йому цим Законом, до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виставлення негативної оцінки під час проведення оцінювання не має на меті проведення будь-яких дій щодо звільнення державного службовця, а передбачає, відповідно до зазначеного вище порядку проведення повторного оцінювання та опрацювання разом з державним службовцем подальшого підвищення його професійної компетентності, шляхом складання індивідуального графіку підвищення кваліфікації державного службовця, а отже не тягне за собою ніяких негативних наслідків для позивача.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що повторне оцінювання позивача, відповідно до зазначеного порядку та визначених завдань та ключових показників повинно було заплоновано 26-28.03.2019 року, однак позивач відмовився знайомитись з новими завданнями на три місяці, для подальшого проведення повторного оцінювання, про що Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складено акт від 29.12.2019 року.

З викладених законодавчих приписів суд вбачає, що висновок про негативну оцінку не може бути самостійним предметом судового розгляду,так як оскаржуваний висновок щодо результатів оцінювання, не створює для позивача жодних юридичних прав та/чи обов'язків та не порушує особистих прав та/або інтересів позивача, він може бути оскаржений в сукупності з кінцевим рішенням, яке порушує особисті прав та/або інтереси позивача.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 139 КАС України, з урахуванням частини задоволених вимог.

В судовому засіданні 23.04.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 139, 241-246 КАС України, суд -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м.Київ, пр. Перемоги, 14, ), Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (73008, м.Херсон, Бериславське шосе, 46), заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Гагарінова Юрія Павловича (73008, м.Херсон, Бериславське шосе, 46), начальника Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Пастуха Ігора Олександровича (73008, м.Херсон, Бериславське шосе, 46) про визнання дій протиправними та скасування висновку - відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 травня 2019 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 106020000