Справа № 629/606/15-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 629/606/15-а

адміністративне провадження № К/9901/7792/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 629/606/15-а

за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання рішення недійсним;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області (суддя Попов О. Г.) від 06 листопада 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Бондар В. О., Калитка О. М., Кононенко З. О.) від 21 грудня 2015 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_3, в якому просив:

- скасувати рішення Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області від 11 лютого 2015 року «Про вирішення земельного спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2».

2. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

3. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 11 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

5. 04 лютого 2016 року до Вищого адміністративного суду України від Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2, в яких відповідач просить оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

8. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 23 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі № 629/606/15-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області 19 березня 1991 року, зареєстрованого в Лозівському БТІ від 19 березня 1991 року, номер запису 28, в книзі № 2, реєстраційний номер 12940567.

12. Архівним витягом від 06 червня 2014 року за № 01-28/р-587,588 Державного архіву Харківської області зазначено, що відповідно до Протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради депутатів трудящих Лозівського району Харківської області від 10 травня 1963 року ОСОБА_5 надано право на забудову зазначеного житлового будинку по його місцю проживання.

13. Відповідно до протоколу засідання правління колгоспу імені «Дружба» Ново-Іванівської сільської ради Лозівського району Харківської області від 20 жовтня 1964 року розглянуто заяву ОСОБА_5 з проханням виділити присадибну ділянку, та зазначено, що вирішили надати гр. ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га.

14. Згідно рішення виконавчого комітету Ново-Іванівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 166 від 10 вересня 1997 року ОСОБА_5 передано в приватну власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,31 га в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га. для ведення особистого підсобного господарства 0,06 га.

15. Після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, житловий будинок АДРЕСА_1 успадкувала його дружина - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 січня 2006 року, за реєстром № 2-179, в якому також зазначено, що житловий будинок розташований на не обміряній земельній ділянці.

16. Після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями успадкував ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26 квітня 2013 року.

17. Рішенням Новоіванівської сільської ради від 16 травня 2014 року було вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2262 га для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_1.

18. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2014 року у справі № 629/3112/14-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування рішення Новоіванівської сільської ради від 16 травня 2014 року.

19. 11 лютого 2015 року Новоіванівська сільська рада, розглянувши та обговоривши інформацію постійної комісії з питань агропромислового розвитку та земельних відносин сільської ради, вирішила залишити ширину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та ширину земельної ділянки по АДРЕСА_2 згідно виконавчої зйомки від 23 лютого 2012 року, яка розроблена ТОВ «Горизонт проект» та встановлено між ними межу; для обслуговування жилого будинку з відповідними надвірними будівлями по АДРЕСА_1 залишити відстань у розмірі 1,5 м від стіни вищевказаного жилого будинку з відповідними надвірними будівлями в сторону будинку по АДРЕСА_2 та встановлено між ними межу.

20. Вважаючи рішення Новоіванівської сільської ради від 11 лютого 2015 року незаконним і таким, що порушує права ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою у розмірах, на які мала право спадкодавець ОСОБА_6, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування спірного рішення.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що згідно ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час успадкування позивачем права власності на житловий будинок після ОСОБА_6) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

22. У ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відсутні документи, які б посвідчували набуття ними права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1. Відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації від 22 липня 2015 року № 01-02/1674-2/1410 на листі генерального плану с. Ново Іванівка, виконаного у масштабі М 1:2000. Розміри земельних ділянок не зазначені. В наявному генеральному плані с. Ново Іванівка Лозівського району план земельно-господарського устрою території не розроблявся. В Департаменті відсутня будь-яка документація, яка визначає межі та розміри земельних ділянок в с. Ново Іванівка Лозівського району.

23. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що та обставина, що рішенням виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради народних депутатів № 166 від 10 вересня 1997 року було вирішено передати в приватну власність земельну ділянку ОСОБА_5 площею 0,31 га, не є свідченням наявності права власності на вказану земельну ділянку у ОСОБА_2

24. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не набула права власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, а тому не могла передати таке право в порядку спадкування ОСОБА_2 Крім того, позивач не надав документ, що посвідчує його право власності чи право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під його житловим будинком по АДРЕСА_1. Відтак, позивач не має законного права власності чи права користування спірною земельною ділянкою та його право не може бути порушено внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

25. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

26. Зокрема скаржник зазначив, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у 2011 році виник спір щодо межі між земельними ділянками. Рішенням Новоіванівської сільської ради від 18 липня 2012 року «Про встановлення меж між сусідніми земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_3» залишено розміри земельних ділянок та межі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 такими, якими користувалися до моменту виникнення спору, що фактично в розмірах: за ОСОБА_6 залишили площу земельної ділянки 0,31 га в (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,06 га).

27. 11 лютого 2015 року відповідач прийняв рішення по заяві ОСОБА_3 про вирішення спору щодо встановлення межі між присадибними земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. У зазначеному рішенні, відповідач незаконно посилається на виконавчу зйомку від 23 лютого 2012 року, як таку, що розроблена з урахуванням фактичного, встановленого способу використання земельних ділянок. Проте, за основу взято виконавчу зйомку без затвердження технічної документації із землеустрою.

28. Також скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій помилково посилалися на ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, як на правомірність прийнятого відповідачем рішення, проте зазначена норма не регулює спірних правовідносин. Суди попередніх інстанцій всупереч вимогам процесуального закону, не застосували положення глави 25 Земельного кодексу України (ст. 159, 160 цього кодексу), оскільки саме ці норми регулюють спірні правовідносини.

29. Крім того, скаржник серед іншого зазначив, що судами не взято до уваги, що при вирішення спору 11 лютого 2015 року відповідачем проігноровано правову позицію ОСОБА_2, не обґрунтовано неприйняття наявних у позивача документів та вирішено спір тільки в інтересах третьої особи ОСОБА_3 Судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідачем вже розглядався земельний спір між власниками житлових будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та прийнято відповідне рішення, яким вирішено залишити розміри земельних ділянок та межі такими, якими користувались до моменту виникнення спору. Вказане рішення є чинним та ніким не оскаржено.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Верховний Суд, виходячи з доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

31. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

32. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

33. На підставі п. 7 ч. .1 ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

34. Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

35. Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

36. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

37. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

38. Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

39. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

40. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

41. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

42. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення; далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

43. Спір у цій справі стосується права володіння (користування) земельною ділянкою, яке, за твердженням позивача, є порушеним спірним рішенням відповідача, оскільки вирішено питання щодо належності та порядку користування земельними ділянками на користь третьої особи, які позивач вважає своєю власністю.

44. Отже, спір щодо оскарження рішень органу місцевого самоврядування, який виник у зв'язку з невизнаним правом у сфері земельних відносин належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

45. Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що цей позов може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС України.

46. Згідно ч. 3 ст. 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

47. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

48. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст. 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених ст. 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

49. На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у адміністративній справі № 629/606/15-а скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб