Справа № 520/987/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Білова О.В.

06 травня 2019 р.Справа № 520/987/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними, скасування рішень, -

В с т а н о в и л а:
28.01.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати незаконними дії відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (подалі орган ДВС) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 45427332 від 14.01.2019 року, скасувати цю постанову; визнати незаконними дії відповідача щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 58072173 від 14.01.2019 року і скасувати означену постанову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у органі ДВС на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 2-681/11 від 19.06.2014 року про солідарне стягнення з нього та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором № 247 від 19.06.2007 року у розмірі 979.048,80 грн, судового збору у розмірі 1700 грн та суми витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн (ВП № 45427332).

11.12.2018 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження його представник довідався про ряд порушень норм чинного законодавства, які були допущені посадовими особами органу ДВС. Зокрема, про неналежне повідомлення його про відкриття виконавчого провадження, що позбавило його можливості виконати рішення суду у добровільному порядку, оскільки він був необізнаний з існуванням основного виконавчого провадження, дізнався про його перебіг та вжиті державними виконавцями заходами тільки 11.12.2018 року - в день ознайомлення з виконавчим провадженням, після чого і сплатив борг у добровільному порядку. Вважає, що добровільність сплати ним боргу унеможливлює стягнення з нього виконавчого збору.

Не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, зазначивши, що позивачу тривалий час було достеменно відомо про наявність виконавчого провадження, однак позивач протягом тривалого часу не виконував рішення суду, в тому числі й у примусовому порядку. Відповідач вважає, що державним виконавцем правомірно винесені спірні постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження по виконанню означеної постанови.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що стягнення виконавчого збору - це санкція за невиконання рішення суду боржником, до моменту пред`явлення виконавчого документа до Державної виконавчої служби з метою примусового виконання.

Суд зазначив, що позивачем з моменту підтвердження його обізнаності з наявністю відкритого виконавчого провадження № 45427332 у червні 2015 року до грудня 2018 року не було вчинено жодних дій на добровільне виконання рішення суду, що за Законом № 606 протягом 7-денного строку мало наслідком нестягнення з боржника виконавчого збору.

З урахуванням встановлених по справі обставин суд вважає належним застосування рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», в п. 27 якого ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, невжиття заходів позивачем з метою отримання інформації про стан відомого йому виконавчого провадження № 45427332 з червня 2015 доводить саме те, що боржник виконав рішення суду поза межами строку на його добровільне виконання, що відбулося лише у грудні 2018.

Також суд зазначив, що обставини перебування позивача на військовій службі у 2014-2015 роках, його участь в АТО, не впливає на висновки суду по цій справі, оскільки після завершення військової служби з 2015 року по 2018 рік позивач, будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження, про свій обов`язок виконати судове рішення, сплатити суму боргу у розмірі а виконав рішення суду тільки у грудні 2018 року.

З огляду на наведене, суд визначився, що відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 45427332 від 14.01.2019 року, отже, позовні вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 45427332 від 14.01.2019 року та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 45427332 від 14.01.2019 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім цього, посилання позивача на неналежність стягувача по виконавчому провадженню № 58072173 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 45427332 від 14.01.2019 року суд визнав необґрунтованим, оскільки таке посилання прямо суперечить ч. 3 ст. 40 Закону № 1404.

Таким чином, приписи Закону № 1404 передбачають обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, як виконавчого документа.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 58072173 від 14.01.2019 року прийнята відповідачем в межах його повноважень та з дотриманням строків на пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання.

За наведеного, суд першої інстанції, через необґрунтованість, відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 58072173 від 14.01.2019 року та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 58072173 від 14.01.2019 року.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог його адміністративного позову.

Позивач зазначає, що в супереч вимогам ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону, що була чинною до 05.10.2016 року, державний виконавець не направив йому боржнику у виконавчому провадженні копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Суд першої інстанції вірно встановив, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, проте всупереч приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без будь-яких пояснень проігнорував позицію Верховного Суду, що висловлена у постанові від 07.05.2018 року у справі № 916/1605/15-г. Скаржник також зазначає, що в оскаржуваних ним постановах вказаний неналежний стягувач - Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, замість Державного бюджету України. Крім того, позивач зазначає про порушення порядку відновлення втраченого виконавчого провадження.

Аргументи, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу за своїм змістом аналогічні доводам органу ДВС, зазначеним у відзиві на адміністративний позов.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).

Судом установлено, 06.11.2014 року до Ленінського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції надійшла заява стягувача ПАТ «Всеукраїнського Акціонерного Банку» про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання виконавчого листа № 2-681/11, виданого 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку 980.868,80 грн, на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (а.с. 38).

10.11.2014 року заступником начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ Шабановим В.В. (подалі державний виконавець) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45427332, надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання. (а.с.40) Доказів направлення копії вказаної постанови сторонам виконавчого провадження, крім супровідного листа, матеріали виконавчого провадження не містять.

Під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа державним виконавцем було встановлено, що: згідно відповіді ПФУ - боржник не працює та пенсію не отримує. Згідно відповіді ДПІ - за боржником зареєстровані відкриті рахунки в ПАТ «ВіЕйБі Банк». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відносно боржника відсутні. Згідно відповіді БД АМТ за боржником зареєстровані автотранспортні засоби: FORD TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 (подалі - FORD TRANSIT), та NISSAN NAVARA, державний номерний знак НОМЕР_2 (подалі - NISSAN NAVARA (а.с. 41-43).

17.03.2015 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника № 45427332. (а.с.44-46), а 03.04.2015 року постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 45427332, згідно якої накладено арешт на автотранспортні засоби, FORD TRANSIT та NISSAN NAVARA (а.с. 47).

03.04.2015 року державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника № 45427332, згідно якої оголошено розшук автотранспортних засобів, FORD TRANSIT та NISSAN NAVARA (а.с. 48).

16.06.2015 року до державного виконавця надійшла заява позивача ОСОБА_1 якою боржник просив зупинити виконавче провадження у зв`язку з перебуванням його на військовій службі в ВЧ НОМЕР_3 . Також боржник просив передати своєму сину ( ОСОБА_4 ) на відповідальне зберігання транспортний засіб NISSAN NAVARA (а.с. 49).

22.06.2015 року боржником до відділу ВДВС була надана довідка військової частини НОМЕР_4 від 19.06.2015 року про його перебуванні на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з 06.09.2014 року(а.с. 52) року.

22.06.2015 року головним державним виконавцем Гусейновим А.П. складено акт опису та арешту майна, згідно якого описано транспортний засіб NISSAN NAVARA, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , копію акту направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 53).

19.10.2015 року до відділу ВДВС надійшло повідомлення УДАІ, щодо місця перебування транспортного засобу FORD TRANSIT, що був оголошений у розшук (а.с. 57).

14.12.2016 року на адресу Військового комісаріату Ленінського району м. Харкова направлено запит державного виконавця про надання інформації щодо проходження боржником військової служби станом на 14.12.2016 року (а.с. 65).

14.12.2016 року на адресу боржника направлено вимогу щодо надання державному виконавцю декларації про його доходи та майно (а.с. 66).

14.12.2016 року на адресу ОСОБА_6 направлена вимога про необхідність з`явитися до приміщення відділу з метою передачі транспортного засобу NISSAN NAVARA (а.с. 67).

03.02.2017 року на адресу боржника направлено виклик з метою явки до державного виконавця 07.02.2017 року, надання пояснень стосовно невиконання рішення суду та надання достовірних відомостей про доходи та майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (а.с. 70).

03.02.2017 року направлено запит до Міграційної служби у Харківській області стосовно наявності у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон. (а.с. 71)

16.02.2017 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 проігнорував вимоги державного виконавця щодо явки та передачі транспортного засобу NISSAN NAVARA, який було передано йому на відповідальне зберігання до ХФ ДП «СЕТАМ», повторно винесено постанову про розшук майна боржника. (а.с. 74)

20.09.2017 року направлено вимогу до Харківської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» про безоплатну передачу автомобіля FORD TRANSIT державному виконавцю або про повідомлення причин неможливості виконання законних вимог державного виконавця (а.с. 75).

У відповідь на вимогу від 20.09.2017 року № 23143 до відділу надійшов лист з Державного підприємства «Інформ ресурси» Харківська філія від 29.09.2017 за вих. № 303, яким повідомлено, що автомобіль марки: FORD TRANSIT буде повернутий лише після оплати витрат за транспортування та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику. (а.с. 76)

08.02.2018 року направлено запит до Державної прикордонної служби України щодо перетинання боржником державного кордону за межі України. (а.с. 77)

08.02.2018 року до Дергачівського районного суду Харківської області направлено подання про примусове проникнення на територію спеціального майданчику Харківської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» з метою безоплатного вилучення транспортного засобу FORD TRANSIT (а.с. 79-81).

22.06.2018 року до державного виконавця надійшов запит Ленінського районного суду міста Харкова про необхідність надання інформації щодо перебування у відділі відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів № 2-681/11 виданих 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у загальному розмірі 980.868,80 грн., на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». (а.с. 82)

26.07.2018 року до відділу надійшла заява ОСОБА_3 , до якої було додано ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 27.06.2018 року у справі № 2-681/11 про заміну стягувача у виконавчому провадженні (а.с. 84-88).

31.07.2018 року винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, згідно якої замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-681/11, виданого 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), від імені якого діяв уповноважена особа Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. як вибулої сторони, на його правонаступника ОСОБА_3 , якому були передані всі права кредитора по договору кредиту № 247 від 19.06.2007 року у розмірі 979 048,80 грн (а.с. 90).

28.09.2018 року на адресу Дергачівського районного суду Харківської області направлено заяву щодо направлення на адресу відділу ухвали по справі № 619/590/18 від 19.02.2018 року, згідно якої дозволено головному державному виконавцю Лисакову Є.С., примусово проникнути на територію спеціального майданчику Харківської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» з метою безоплатного вилучення транспортного засобу FORD TRANSIT (а.с. 91-93).

28.09.2018 року до банків направлено запит про надання інформації щодо зареєстрованих за боржником відкритих рахунків (а.с. 96-98).

10.10.2018 року складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано та арештовано транспортний засіб FORD TRANSIT (а.с. 99-103).

10.10.2018 року на адресу стягувача ОСОБА_3 направлено запит щодо надання інформації про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником та надання згоди на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, пов`язаних з проведенням оцінки транспортного засобу FORD TRANSIT (а.с. 104-105).

25.10.2018 року до відповідача надійшло повідомлення представника стягувача, згідно якого він повідомляє, що рішення суду не виконано навіть частково. Також повідомив про згоду на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій пов`язаних з проведенням оцінки транспортного засобу FORD TRANSIT (а.с. 107).

22.12.2018 року до державного виконавця надійшло повідомлення стягувача ОСОБА_3 , яким він повідомляє, що ОСОБА_1 (виконавче провадження № 45427332) свої боргові зобов`язання у сумі 980.868,80 грн виконав у повному обсязі (а.с. 110).

14.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження № 45427332, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 134).

14.01.2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості згідно з виконавчим листом № 2-681/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку 980.868,80 грн, на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (а.с. 115, 113).

14.01.2019 року на підставі ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про стягнення з боржника виконавчого збору № 45427332 виділено в окреме виконавче провадження № 58072173, яке відкрито постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисаковим Є.С. (а.с. 135).

Колегія суддів зазначає, що правовідносини сторін на момент відкриття виконавчого провадження № 45427332 у листопаді 2014 року були врегульовані Законом України від 21.04.1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (подалі - Закон № 606, що втратив чинність 05.09.2016 року), та з 05.10.2016 - Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон № 1404).

Погоджуючись із висновком суду про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Також ч. 2 ст. 27 Закону № 1404 визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованого в Мінюсті України 02.04.2012 року № 489/20802, суми, які підлягають перерахуванню на користь держави, при відсутності витрат виконавчого провадження та інших стягнень перераховуються до Державного бюджету України або місцевих бюджетів у порядку, встановленому Державною казначейською службою України, а виконавчий збір - на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Відповідна квитанція банку про отримання коштів приєднується до акта вилучення готівки та долучається разом з актом до матеріалів виконавчого провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в задоволені касаційної скарги органу ДВС, Верховний Суд в постанові від 07.05.2018 року у справі № 916/1605/15-г зазначив, Відділом було порушено вимоги частини п`ятої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження в останній день строку, наданого для добровільного виконання судового рішення, стало результатом саме неналежного виконання Відділом обов`язків у частині своєчасного надсилання постанови на адресу сторони виконавчого провадження, що, у свою чергу, спричинило порушення прав Підприємства; наказ господарського суду від 31.08.2015 було виконано боржником добровільно, будь-які заходи із примусового виконання виконавчого документу Відділом не вживались, а постановою Відділу про закінчення виконавчого провадження від 16.05.2017 ВП № 48662868 підтверджується факт добровільного виконання боржником вимог виконавчого документа. Як встановлено судами, 17.09.2015 року Підприємство повідомило Відділ про добровільне виконання виконавчого документа (наказу, виданого на виконання рішення господарського суду Одеської області від 24.06.2015 року), на підтвердження чого надало платіжне доручення від 17.09.2015 року № 769 про перерахування на користь Адміністрації грошових коштів у загальному розмірі 9 303 620,23 грн. Відтак на час відновлення виконавчого провадження у травні 2017 року у Відділу не було достатніх правових підстав для стягнення виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що обставини справи № 916/1605/15-г не є тотожними обставинам справи, що розглядається судом, оскільки боржнику у виконавчому провадженні позивачу ОСОБА_1 з 2015 року достеменно було відомо про перебування в органі ДВС на примусовому виконанні виконавчого листа № 2-681/11, виданого 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з нього ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 в солідарному порядку 980.868,80 грн, на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», про вчинення державним виконавцем дій по примусовому виконанню судового рішення (накладення арешту на транспортні засоби), про необхідність погашення суми заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 268-272, 287, 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка