Справа № 360/1209/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року справа №360/1209/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Сіваченка І.В., Геращенка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 360/1209/19 (головуючий суддя І інстанції Кисельова Є.О.), складену в повному обсязі 27 березня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

22 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про:

- визнання протиправною бездіяльність управління щодо не проведення виплати позивачу недоотриманої пенсії матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- зобов'язання управління виплатити позивачу недоотриману пенсію матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- допущення до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії за один місяць та зобов'язання управління подати звіт до суду про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили (а.с. 5-6).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с. 1-3).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати вищевказану ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначив, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що даний спір є цивільно-правовим, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальною нормою Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Апелянт вважає, що даний спір стосується виключно оскарження протиправної бездіяльності управління щодо виплати недоотриманої пенсії за померлу мати.

Зазначив, що він подав заяву на отримання невиплачених сум пенсії за померлу мати 19 жовтня 2017 року, пізніше лише встановлював факт родинних відносин, відтак, вважає, що шестимісячний строк на звернення до управління за належними сумами недоотриманої пенсії за померлу мати не сплинув.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

02 травня 2019 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

06 травня 2019 року до канцелярії суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність управління щодо не проведення виплати позивачу недоотриманої пенсії матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року та зобов'язання управління виплатити вищевказану пенсію матері.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с. 1-3), у зв'язку з тим, в даному випадку існує спір про право, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 ч.1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права є взаємовідносини у сфері, що складаються у зв'язку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист.

Особливістю цих відносин є те, що вони пов'язані із реалізацією прав, свобод та інтересів суб'єктів у сфері публічно - правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Тобто, специфіку публічно - правового спору визначають: суб'єктивний склад, підстави виникнення цього спору і тісне пов'язане з цим питання визначення меж повноважень адміністративного суду.

Що стосується кола суб'єктів публічно - правового спору, то обов'язковим його учасником є суб'єкт публічного управління, який є виразником державних і суспільних інтересів, носієм публічної влади, має особливий правовий статус, тому що наділений владними управлінськими функціями щодо об'єктів управління.

Специфіка публічно - правового спору обумовлена, також, його підставою: він виникає у випадку порушення суб'єктом публічного управління суб'єктивних публічних прав та інтересів громадянина або організації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно - правовий характер, пов'язаний із сферою реалізації публічної влади.

Суттєвою ознакою публічно - правового спору є участь у справі суб'єкту владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших суб'єктів і його рішення є обов'язковими для виконання.

Тобто, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Відповідно до змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 є померлою мамою ОСОБА_1, яка отримувала пенсію у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як стверджує позивач, на виконання вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» він своєчасно (19 жовтня 2017 року), звернувся до відповідача з заявою про виплату недоодержаної пенсії за померлу мати.

Відповідач відмовив позивачу у виплаті недоодержаної пенсії за померлу мати у зв'язку з виявленням розбіжностей в імені в свідоцтві про народження та паспорті позивача.

Для усунення недоліків за місцем свого фактичного мешкання як тимчасово переміщена особа позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

Згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області від 10 вересня 2018 року заяву про встановлення факту родинних відносин - задоволено.

В лютому 2019 року позивачем отримано лист від відповідача від 05 лютого 2019 року № 1913/03-02, згідно якому у виплаті недоотриманої пенсії за померлу мати відмовлено у зв'язку зверненням після спливу 6 місячного терміну для такої виплати.

Позивач вважає, що його дії відповідають вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а спірні правовідносини мають розглядатись за вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищевказаним висновком позивача, та вважає, що даний спір носить приватно-правний характер, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім'ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

З аналізу позовної заяви та апеляційної скарги слідує, що мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, він звернувся до управління із заявою про отримання невиплаченої пенсії 19 жовтня 2017 року, однак у такій виплаті було відмовлено у зв'язку з наявністю розбіжностей у свідоцтві про народження та паспорті позивача.

Усунувши ці розбіжності (шляхом отримання рішення про встановлення факту родинних відносин) позивач 14 січня 2019 року надіслав вищевказане рішення для отримання недоотриманих сум пенсії за свою матір, однак управління відмовило у вищевказаній виплаті у зв'язку зі впливом шестимісячного строку звернення з такою заявою та відсутністю законодавчо визначених підстав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що після спливу шестимісячного строку звернення до пенсійного органу за отриманням отриманих сум пенсії за померлого родича, такі суми пенсії (як і все майно померлого) набувають статусу спадщини, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що недоотримані померлою матір'ю позивача сум пенсії на січень 2019 року входять до складу спадщини, а їх отримання регулюється спадковим законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що у даному випадку існує спір про право (отримання суми недоотриманої пенсії після її переходу до складу спадкового майна), хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, відтак, спірні правовідносини регулюються виключно нормами цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, предмет даного спору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, при цьому, доводи апеляційної скарги повністю нівелюються вищевказаними нормами права та правовими висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність закриття провадження у справі, у зв'язку з тим, що даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі № 360/1209/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі № 360/1209/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко