Справа № 826/19267/16
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, прокурора управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенко, Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, прокурора управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенко, Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії прокурора управління організації громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенка щодо направлення для розгляду скарги ОСОБА_2 від 19.09.2016 року до прокуратури міста Києва. Зобов'язано Генеральну прокуратуру України повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора від 19.09.2016. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В іншій частині позову відмовлено.

Представник Генеральної прокуратури України не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, 19.09.2016 ОСОБА_2 звернувся до Генерального прокурора України Луценка Ю.В. зі скаргою, у якій зазначив, що ним 31.08.2016 було подано скаргу до прокурора м. Києва на бездіяльність прокурора, у якій він просив відкрити дисциплінарне провадження відносно прокурора, яким було вчинено бездіяльність.

Листом від 05.09.2016 № 04/3-р-16 прокуратурою міста Києва скеровано скаргу позивача від 31.08.2016 до Київської місцевої прокуратури №3.

Оскільки він звертався зі скаргою до прокурора м. Києва, а остання була розглянута начальником відділу Ю. Матвійчук, позивач просив припинити бездіяльність прокурора м. Києва та неправомірні дії начальника відділу Ю. Матвійчука, а також зобов'язати прокурора м. Києва розглянути скаргу на бездіяльність від 31.08.2016 у його присутності.

Вказана скарга зареєстрована у Генеральній прокуратурі України 19.09.2016 за № 73.

Генеральною прокуратурою України супровідним листом від 20.09.2016 № 19-р за підписом прокурора управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Т. Міщенко, скаргу позивача направлено для розгляду до прокуратури міста Києва.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Згідно статті 1 наведеного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтями 4, 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до частини четвертої статті 7 вказаного Закону, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (стаття 16 Закону України «Про звернення громадян»).

Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг визначені статтею 19 Закону України «Про звернення громадян».

Так, зазначені органи зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Порядок розгляду звернення громадян в органах прокуратури України, що здійснюється відповідно до Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», визначено Інструкцією про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 № 9гн (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція).

Пунктом 1.5 Інструкції передбачено, що розгляд звернень в органах прокуратури здійснюється, зокрема, на принципах законності, об'єктивності, неупередженості, добросовісності.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, інших осіб, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з п. 2.7 Інструкції, скарга на рішення прокурора може бути подана прокурору вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення з ним громадянина (п. 2.7 Інструкції).

Відповідно до п. 2.8. Інструкції, скарги на дії та рішення підпорядкованих прокурорів надсилаються до Генеральної прокуратури України з долученням копій відповідей прокурорів обласного та районного рівнів.

Пункт 3.4 Інструкції зазначає, що за результатами попереднього розгляду звернень працівниками зазначених підрозділів приймається рішення щодо: передачі звернення для доповіді керівництву органу прокуратури; передачі звернення відповідному структурному підрозділу (чи декільком структурним підрозділам) органу прокуратури для розгляду; скерування звернення за територіальністю та/чи належністю; повернення звернення заявнику з наданням відповідних роз'яснень; долучення звернення до наглядового провадження чи номенклатурної справи.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що для доповіді Генеральному прокурору України або особі, яка виконує його обов'язки, подаються звернення, які надійшли на його ім'я від Президента України, Голови Верховної Ради України, Глави Адміністрації Президента України, Прем'єр-міністра України, Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, Голови Конституційного Суду України, Голови Верховного Суду України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, голів вищих спеціалізованих судів України, Міністра внутрішніх справ України, Міністра юстиції України, Голови Служби безпеки України, Голови Державної фіскальної служби України, Голови Державної прикордонної служби України, Голови Вищої ради юстиції, Голови Центральної виборчої комісії, запити народних депутатів України, звернення Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни, скарги на дії та рішення першого заступника і заступників Генерального прокурора України, а також з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та засобів масової інформації.

Відповідно до положень п. 3.6 Інструкції, документи, зазначені у пункті 3.5 Інструкції, за резолюцією Генерального прокурора України передаються першому заступнику та заступникам Генерального прокурора України для організації розгляду і підготовки відповідей.

Положеннями п. 3.9 Інструкції встановлено, що керівництву самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України передаються на розгляд звернення з питань зволікання, тривалого неприйняття рішень у центральному апараті, прийнятих рішень прокурорами обласного рівня, залишення їх без розгляду.

Згідно з п. 5.2 Інструкції, у Генеральній прокуратурі України порядок розгляду скарг на рішення прокурорів обласного рівня визначається керівниками самостійних структурних підрозділів або їх заступниками.

Відповідно до вимог п. 5.4 Інструкції, направлення звернень прокурорам, що не мають повноважень на їх розгляд або дії яких оскаржуються, забороняється. Не допускається прийняття рішень у зверненнях за висновками підпорядкованих прокурорів, чиї дії оскаржуються.

Як уже зазначалося, позивач звернувся в порядку, передбаченому положеннями Закону України «Про звернення громадян», до Генеральної прокуратури України зі скаргою від 19.09.2016 на бездіяльність прокурора міста Києва щодо розгляду його скарги від 31.08.2016. Однак, супровідним листом від 20.09.2016 № 19-р за підписом прокурора управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Т. Міщенко, вищевказану скаргу було надіслано на адресу прокуратури міста Києва для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб'єктом владних повноважень не було дотримано вимог частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції № 9гн при направленні скарги для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

При цьому, позивач не відноситься до категорії осіб, зазначених у пункті 3.5 Інструкції, а тому таку скаргу не повинен розглядати особисто Генеральний прокурор України та надавати відповідь.

Враховуючи те, що особисто Генеральний прокурор України не розглядав скаргу позивача та не повинен був її розглядати, судом першої інстанції вірно зроблено висновок щодо відсутності підстав для визнання його бездіяльності протиправною та зобов'язання останнього розглянути скаргу ОСОБА_2 У зв'язку з цим, позовні вимоги в цій частині колегія суддів знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

В свою чергу, проаналізувавши матеріали даної справи та дослідивши наявні у ній докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання суб'єктом владних повноважень вимог частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції № 9гн, а відтак вимоги даного позову в частині визнання неправомірними дій прокурора управління організації громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенка щодо направлення для розгляду скарги ОСОБА_2 від 19.09.2016 року до прокуратури міста Києва та зобов'язання Генеральну прокуратуру України повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора від 19.09.2016., колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.