Справа № 420/5966/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5966/18
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Поповій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року по справі за позовом громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування висновку та рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі - відповідач, ДМС), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ДМС України в Одеській області щодо складання висновку про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 від 01.08.2018 року та скасувати такий висновок;

- визнати протиправними дії ГУ ДМС України в Одеської області від 01.08.2018 року щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 та скасувати таке рішення.

В обґрунтування позову було зазначено, що спірне рішення винесено з порушенням процедури його прийняття. Також позивач вказує, що відповідач, при вирішенні питання про обмін бланку посвідки на постійне проживання, не має правових підстав для надання оцінки правомірності видачі дозволу на імміграцію.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року позовні вимоги задоволені в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 01.08.2018 року №290513 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині позову - відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Косівської сільської ради Котовського району Одеської області від 19.01.2005 року №35, з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів гр. ОСОБА_2, 1925 року народження, яка за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права та обов'язки та згідно ст.55, 61, 63 п.1-3, 67, 69 п.1, 3 Цивільного кодексу України та ст.4 ч.2 ЗУ «Про Імміграцію», виконавчий комітет Косівської сільської ради встановив піклування над гр. ОСОБА_2 та призначив піклувальником над гр. ОСОБА_2 гр. Вєтнаму ОСОБА_1, який мешкає в АДРЕСА_1 (а.с.21).

15.02.2005 року позивач звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із заявою-анкетою про залишення в Україні на постійне проживання.

20.03.2005 року позивач звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із заявою про видачу посвідки на мешкання постійного проживання в Україні (а.с.68-69).

23.03.2005 року начальником ВГІРФО УМВС України в Одеській області затверджено висновок від 20.03.2005 року про доцільність задоволення клопотання гр. Вєтнаму ОСОБА_1 на документування посвідкою на постійне проживання в Україні у зв'язку із призначенням його піклувальником над пристарілою ОСОБА_2, 1925 року народження. (а.с.67)

23.03.2005 року ОСОБА_1 документований посвідкою серії НОМЕР_1 на постійне проживання в Україні безстроково. (а.с.78)

24.05.2018 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про обмін посвідки у зв'язку із досягненням 45-річного віку. (а.с.80)

Відповідно до листа ДМС України від 24.07.2018 року, що наданий у відповідь на лист ГУ ДМС України в Одеській області від 30.05.2018 року, ДМС України підтримала проект висновку про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 в цілому та рекомендує до затвердження. (а.с.86)

01.08.2018 року начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджено висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1. У якості підстави для скасування дозволу на імміграцію у висновку вказано, що підставою для прийняття рішення про надання іноземцю та особі без громадянства дозволу на імміграцію відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» може бути тільки рішення суду про призначення його опікуном чи піклувальником громадянина України, або встановлення над ним опіки чи піклування громадянина України. Тобто, при подачі документів на отримання дозволу на імміграцію заявник повідомив неправдиві відомості та подав не чинні документи. (а.с.88)

01.08.2018 року ГУ ДМС України прийнято рішення №290513 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». (а.с.91)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача, що підставою для надання дозволу на імміграцію в розумінні до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» може бути тільки рішення суду не відповідає приписам ст.9 Закону України «Про імміграцію» та є помилковим, а тому спірне рішення ДМС є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та при розгляді справи виходить з наступного. Відповідно до п.21, п.22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі - Порядок), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 23 Порядку передбачено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п.24 Порядку, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не порушено процедуру розгляду питання щодо скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну, оскільки згідно з вимогами Порядку територіальні органи ДМС мають право порушувати питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну. Приписами Порядку передбачено виклик іммігрантів для надання пояснень під час процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію за поданням органу внутрішніх справ або іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, однак питання про скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну було порушено органом, який уповноважений його видавати, у зв'язку з чим позивач не викликався для надання пояснень. Вказаний Порядок не встановлює певну процедуру розгляду питання скасування дозволу на імміграцію у разі виявлення такої підстави органом, який уповноважений його надавати.

Такий висновок суду, щодо процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію в Україну, відповідає висновкам наведеним у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №820/2874/16.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідач під час складання висновку за результатами перевірки та прийняття рішення, діяв на законних підставах, а тому, дії щодо складання, затвердження висновку не є протиправними.

Щодо визнання рішення протиправним скасування дозволу на імміграцію, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ст.12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ст.ст.55, 56, 60, 61 Цивільний кодекс України (в редакції, чинній станом на 01.01.2005 року), опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права та обов'язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності. Суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування.

Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Отже, опіка встановлюється судом лише у визначених законом випадках, як то: визнання особи недієздатною, обмеження цивільної дієздатності особи, встановлення опіки над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою.

Таким чином, твердження відповідача, про те, що підставою для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» може бути тільки рішення суду про призначення його опікуном чи піклувальником громадянина України є помилковим.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження у висновку з приводу того, що позивач подав до УМВС неправдиві відомості та не чинні документи, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження факту скасування рішення Косівської сільської ради Котовського району Одеської області №35 від 19.01.2005 року.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються твердження відповідача щодо наявності підстав, визначених п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, у зв'язку з чим, рішення від 01.08.2018 року №290513 належить до скасування.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів вважає, що спірне рішення не відповідає визначеним у ч.2 ст.2 КАС України критеріям, оскільки його не можна вважати розсудливим, своєчасним та пропорційним.

Прийняття такого рішення через тринадцять років після надання позивачу права постійного приживання на території України, протягом якого позивач в Україні створив сім'ю в якій народились діти, які є громадянами України, зареєстрований та діє як суб'єкт підприємницької діяльності - приватний підприємець, не вчиняє дій, які б відповідно до законодавства могли бути самостійною підставою для скасування дозволу на імміграцію, на думку колегії суддів є явно невиправданим.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1, у зв'язку з чим, рішення від 01.08.2018 року №290513, а тому спірне рішення підлягає скасуванню.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 26 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.