Справа № 560/490/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/490/19

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

23 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України, Хмельницької області щодо перерахунку (дорахуванню) і виплати ОСОБА_2 пенсії, взявши за основу архівні копії особових рахунків за 2009-2011 роки, в яких вказані суми всіх видів інших виплати (заробітної плати), і з яких сплачувались страхові внески;

- зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України Хмельницької області провести перерахунок та виплату перерахованих відсотків пенсії з урахуванням понаднормованого стажу - 14 років державної служби - 90% від заробітної плати;

- зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України Хмельницької області провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням ст. 37-1 Закону України "Про державну службу2 в редакції чинній на час призначення пенсії з урахуванням підвищення заробітної плати державних службовців, починаючи з дня призначення пенсії;

- здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону №3723-ХП з застосуванням норми, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії та здійснити відповідні виплати, залишивши без змін базовий місяць індексації пенсії ОСОБА_2

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року у відкритті провадження в адміністративні справі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що в обґрунтування вимог позову ОСОБА_2 зазначає, що перебуває на обліку в Шепетівському УПФУ Хмельницької області з 22.11.2011 року і отримує пенсію згідно Закону України "Про державну службу". Протягом 2012-2018 років позивач неодноразово зверталась до державних установ з проханням надати допомогу в отриманні довідки про заробітну плату встановленого зразка в повному обсязі, щоб в подальшому пенсійний фонд нарахував пенсію з усіма видами виплат, вказаних у формі № 5-1 затвердженою Постановою ПФУ від 14.02.2011 року. Лише 16.11.2016 Департаментом соціального захисту населення ХОДА листом № 02.03-7957 надано довідку форми №5-1 затвердженої постановою правління ПФУ від 14.02.2011 року, де вказано суми матеріальної допомоги, індексації, вихідної допомоги.

Позивач зазначає, що постановою Шепетівського міськрайонного суду від 03.01.2017 року яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року, визнано протиправними дії щодо не включення в перерахунок (дорахування) пенсії нарахованих та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації зарплати, премії, заявлених довідкою Департаменту соціального захисту населення ХОДА від 16.11.2016 року № 02.03-7957. На виконання рішення суду пенсія була перерахована. Однак, при перерахунку пенсії позивачу Шепетівським УПФУ не враховано всі суми зарплати, включені у довідці Департаменту соціального захисту населення ХОДА. Так, Шепетівським ОУПФ України Хмельницької області не виконано рішення суду в повному обсязі, не взявши до уваги виплати, що здійснювались у листопаді 2001 року (що вбачається із форми УК5). Пенсійні органи не наділені повноваженнями самостійно визначати структуру заробітної плати та зменшення її для розрахунку пенсії державного службовця і мають виконувати рішення суду в повному обсязі. Також зазначає, що має стаж державної служби понад 24 роки, отже, відсотки мали б бути 90%, а не 80% як вказано у постанові Шепетівського міськрайсуду від 03.01.2017 року. Вказує, що з метою врегулювання даного спору зверталася до відповідача з відповідною заявою про зобов'язання привести пенсію у відповідність, однак листом Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 28.11.2018 року №2587/Г-8 було рекомендовано звернутися до суду.

Свій позов ОСОБА_2 в тому числі обґрунтовує постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.01.2017 року по справі № 686/23251/17 (далі - Постанова суду від 03.01.2017), яка залишена без змін та набрала законної сили, відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року.

Вказаною постановою суду від 03.01.2017 року, зокрема: 1) визнано протиправними дії Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо не включення в перерахунок ОСОБА_2 пенсії з урахуванням нарахованих та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації, премії, заявлених довідкою Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації № 02.03-7957 від 16.11.2016 року; 2) зобов'язано Шепетівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії державного службовця у відсотках встановлених ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу), з врахуванням всіх видів оплати праці на які відповідно до Законів України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, починаючи з моменту звернення ОСОБА_2 до Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.

Згідно з Постановою суду від 03.01.2017 року, позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з 20.02.2012 року в розмірі 80% відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу2 у зв'язку з підвищенням заробітної плати за посадою, з якої була призначена пенсія, відповідно до довідки від 16.11.2016 року №02.03-7957 з врахуванням виплачених сум. У листопаді 2016 року вона звернулася до Шепетівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про проведення перерахунку пенсії з 20.02.2012 року з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, премій, з яких нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації № 02.03-7957 від 16.11.2016 року на що отримала відповідь № 12071/02 від 18.11.2016 року та №12677/10 від 02.12.2016 року, якими їй відмовлено у перерахунку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є постанова суду, що набрала законної сили, і є повторне звернення позивача з аналогічним позовом, що тягне наслідок визначений п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України. Тобто, позивач фактично: 1) вказує на невиконання (не повне виконання) Постанови суду від 03.01.2017 року щодо не врахування усіх сум зарплати при перерахунку її пенсії; 2) не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в частині визначення відсотку розміру пенсії, тому повторно звертається з цим позовом.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм процесуального законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Позивач, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст.160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Виходячи зі змісту цієї норми, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Як зазначено судом першої інстанції та встановлено судом апеляційної інстанції, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання (не виконання) судового рішення у справі №686/23251/17.

Разом з тим, приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував ту обставину, що позивачем заявлено інші вимоги, які не охоплені постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.01.2017 року у справі 686/23251/17 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належну оцінку заявленим позовним вимогам ОСОБА_2

Так, з вищевказаних позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку (донарахуванню) і виплати їй пенсії. Водночас, позивачем не зазначено, яке саме рішення суб'єкта владних повноважень слугувало підставою звернення до суду.

Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату перерахованих відсотків пенсії без охоплення конкретного періоду з урахуванням якого слід здійснити перерахунок.

Однак, вказані обставини не були з'ясовані судом першої інстанції та зазначення не конкретних позовних вимог слугували підставами для залишення позовної заяви без руху та наданням позивачу строку для усунення недоліків, а тому, суд першої інстанції прийняв неправомірне й передчасне рішення щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що, відмовляючи у відкритті провадження, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та зміст позовних вимог, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відносно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави" (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відповідно до вимог ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, 26, а також у рішенні від 18 лютого 2011 року по справі "Мушта проти України2, заява № 8863/06, пункти 37, 38, 47, розкриваючи зміст принципу юридичної визначеності в контексті передбаченого у п. 1 ст. 6 ЄКПЛ права на доступ до суду зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід розцінюється як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом.

За змістом ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судом апеляційної інстанції встановлено невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.