Справа № 826/17120/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 травня 2019 року № 826/17120/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СВП Плюс»
доДержавної фіскальної служби України, Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації
провизнання протиправними та скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії

представники сторін:позивача - Гур'єва О.С.; відповідачів - не з'явилися,
ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «СВП Плюс» (надалі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач-1), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 31.05.2018 № 749313/37244754 щодо відмови в реєстрації податкової накладної № 907 від 19.04.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 907 від 19.04.2018, подану Товариством з обмеженою відповідальністю «СВП Плюс» за датою її подання.

В якості підстав позову позивач зазначив, що 02.05.2018 позивач надіслав до контролюючого органу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 907 від 19.04.2018; реєстрацію вказаної податкової накладної було зупинено із посиланням на п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку; відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 567 від 22.05.2018 позивач надав контролюючому органу первинні документи на підтвердження реальності господарської операції, зокрема: договір поставки, видаткові накладні, протоколи зміни ціни товарів, платіжні доручення, тощо; проте відповідачем протиправно та необґрунтовано відмовлено у реєстрації податкової накладної № 907 від 19.04.2018; дії відповідача протирічать положенням ст. 201 ПК України, Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою КМУ № 1246 від 29.12.2010 та Порядку зупинення реєстрації податкових накладних, затвердженого Постановою КМУ № 117 від 21.02.2018.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

29.10.2018 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17120/18 та призначено підготовче судове засідання на 04.12.2018.

В судовому засіданні 04.12.2018 суд заслухав пояснення представника позивача та поставив на обговорення питання щодо залучення Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, до участі у справі в якості співвідповідача (нижче - відповідач-2).

Представник позивача не заперечував щодо залучення Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, до участі у справі в якості співвідповідача.

Ухвалою від 04.12.2018 суд залучив Комісію Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, до участі у справі в якості співвідповідача.

Розгляд справи було відкладено на 22.01.2019.

В судовому засіданні 22.01.2019 суд заслухав представника позивача та ухвалив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду на 26.02.2019.

26.02.2019, зважаючи на неявку представників сторін, розгляд справи було відкладено на 11.03.2019.

В судовому засіданні 11.03.2019 суд заслухав пояснення представника позивача та, дослідивши докази по справі, поставив на обговорення питання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження. Суд ухвалив відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.09.2010 між ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» (постачальник) та ТОВ «СВП Плюс» (покупець) було укладено договір № ТN/82/08-0910, відповідно до п.п. 2.1, 5.1, 5.2, 5.8, 6.1. якого постачальник зобов'язується поставити товари покупцю, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товари, поставлені на умовах, визначених цим договором; поставка товарів постачальником покупцю здійснюється відповідно до замовлень покупця, акцептованих постачальником; товар постачається на умовах FCA Україна, Київська область, м. Гостомель, вул. Садова, 26А, відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс 2000; для цілей цього договору дата поставки визначається як дата оформлення відповідної видаткової накладної; вартість товару в кожному випадку визначається рахунком на оплату товарів, що надається постачальником.

В рамках співробітництва за вказаним договором ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» поставило, а позивач прийняв товари, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних:

- № від 06.03.2018 на загальну суму 10 690 399,24 грн., в т.ч. ПДВ 1 781 733,21 грн.;

- № від 04.04.2018 на загальну суму 9 858 809,18 грн., в т.ч. ПДВ 1 643 134,86 грн.;

- № від 17.04.2018 на загальну суму 10 442 083,22 грн., в т.ч. ПДВ 1 740 347,20 грн.;

- № від 21.03.2018 на загальну суму 9 397 093,86 грн., в т.ч. ПДВ 1 566 182,31 грн.;

- № від 28.03.2018 на загальну суму 15 902 061,05 грн., в т.ч. ПДВ 2 650 343,51 грн.;

- № від 02.02.2018 на загальну суму 23 588 163,92 грн., в т.ч. ПДВ 3 931 360,65 грн.;

- № від 03.01.2018 на загальну суму 21 723 188,20 грн., в т.ч. ПДВ 3 620 531,37 грн.;

- № від 17.01.2018 на загальну суму 21 236 925,16 грн., в т.ч. ПДВ 3 539 487,53 грн.;

- № від 07.02.2018 на загальну суму 16 336 948,06 грн., в т.ч. ПДВ 2 722 824,68 грн.;

- № від 14.03.2018 на загальну суму 26 335 620,08 грн., в т.ч. ПДВ 4 389 270,01 грн.

При цьому, ціни на товар, що постачається, узгоджувались сторонами в наступних протоколах зміни ціни товарів (копії наявні в матеріалах справи):

- № від 28.02.2018;

- № 4 від 28.02.018;

- № від 31.01.2018;

- № від 30.03.2018;

- № від 28.02.2018;

- № від 30.03.2018;

- № від 31.01.2018.

Факт оплати придбаного позивачем товару підтверджується платіжними дорученнями:

- № 6341 від 17.04.2018 на суму 648 256,02 грн.;

- № 527 від 16.01.2018 на суму 3 089 509,33 грн.;

- № 6141 від 20.03.2018 на суму 397 093,86 грн.;

- № 528 від 16.01.2018 на суму 4 000 000,00 грн.;

- № 10 від 03.01.2018 на суму 3 100 000,00 грн.;

- № 5 від 03.01.2018 на суму 3 723 188,20 грн.;

- № 3760 від 17.04.2018 на суму 628 754,02 грн.;

- № 11 від 03.01.2018 на суму 1 300 000,00 грн.;

- № 4 від 03.01.2018 на суму 676 355,24 грн.;

- № 8 від 03.01.2018 на суму 2 800 000,00 грн.;

- № 7 від 03.01.2018 на суму 3 500 000,00 грн.;

- № 9 від 03.01.2018 на суму 3 300 000,00 грн.;

- № 1007 від 31.01.2018 на суму 7 900 00,00 грн.;

- № 6342 від 17.04.2018 на суму 4 442 083,22 грн.;

- № 6 від 03.01.2018 на суму 4 000 000,00 грн.;

- № 3071 від 27.03.2018 на суму 5 200 000,00 грн.;

- № 3236 від 03.04.2018 на суму 5 000 000,00 грн.;

- № 3072 від 27.03.2018 на суму 5 702 061,05 грн.;

- № 2305 від 05.03.2018 на суму 4 619 840,93 грн.;

- № 3753 від 17.04.2018 на суму 6 000 000,00 грн.;

- № 389 від 11.01.2018 на суму 6 514 775,30 грн.;

- № 1202 від 06.02.2018 на суму 5 400 000,00 грн.;

- № 1203 від 06.02.2018 на суму 5 390 000,00 грн.;

- № 2573 від 13.03.2018 на суму 7 000 000,00 грн.;

- № 2304 від 05.03.2018 на суму 5 254 558,31 грн.;

- № 3237 від 03.04.2018 на суму 4 858 809,18 грн.;

- № 388 від 11.01.2018 на суму 6 000 000,00 грн.;

- № 5931 від 31.01.2018 на суму 6 680 000,00 грн.;

- № 5945 від 06.02.2018 на суму 5 546 948,06 грн.;

- № 3070 від 27.03.2018 на суму 5 000 000,00 грн.;

- № 2572 від 13.03.2018 на суму 9 000 000,00 грн.;

- № 2571 від 13.03.2018 на суму 10 335 620,08 грн.;

- № 2765 від 20.03.2018 на суму 9 000 000,00 грн.

В подальшому, частину придбаних у ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» товарів (а саме: частину мобільних телефонів Samsung) позивач поставив ТОВ «Майфон».

Так, 16.11.2017 між ТОВ «СВП Плюс» (постачальник) та ТОВ «Майфон» (покупець) було укладено договір поставки № 2/16/11/2017/П, відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.2.4, 4.1, 4.2. якого постачальник зобов'язується поставити у зумовлені строки покупцеві товар, визначений у п. 1.2. цього договору, а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених в договорі, приймати та оплачувати товар; предметом поставки є визначені родовими ознаками вироби з найменуванням, зазначеним в Прайс-листі та видатковій накладній; кожна партія товару визначається за згодою сторін, згідно актуального Прайс-листа, в якому зазначаються найменування, асортимент, ціна за одиницю товару, загальна вартість товару, який поставляється за цим договором; загальна кількість товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за видами, марками, типами, розмірами визначаються за згодою сторін, попередньо до поставки товару покупцю, та вказуються у видаткових накладних, що дорівнюються до специфікації; всі ризики та право власності на товар, що є предметом поставки, переходять до покупця в момент отримання товару від постачальника за видатковою накладною; оплата здійснюється шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у рахунку-фактурі, або шляхом внесення грошових коштів в касу останнього, або в інший спосіб, окремо узгоджений сторонами та не заборонений чинним законодавством України; покупець здійснює оплату через 21 календарний день після отримання товару.

На виконання умов вказаного договору позивач поставив, а ТОВ «Майфон» прийняло товари (мобільні телефони Samsung) на загальну суму 751 581,02 грн., в т.ч. ПДВ 125 263,50 грн., що підтверджується видатковою накладною № 907 від 19.04.2018.

За вказаною господарською операцією позивачем було складено податкову накладну № 907 від 19.04.2018, яку 02.05.2018 направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкову накладну прийнято ДФС, реєстрацію податкової накладної зупинено, оскільки податкова накладна відповідає вимогам п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. Позивачу запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач звернувся до контролюючого органу із поясненнями щодо господарської операції з постачання товарів, та надав первинні документи (договори поставки, видаткові накладні, платіжні доручення, тощо), що підтверджують факт проведення господарської операції, по якій було оформлено податкову накладну № 907 від 19.04.2018.

Відповідачем-2 було прийнято рішення про відмову в реєстрації податкової накладної № 749313/37244754 від 31.05.2018.

Підставою відмови у вказаному рішенні зазначено: «ненадання платником податку копій документів: первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні».

Позивач оскаржив рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги позивача Комісією з питань розгляду скарг було прийнято рішення № 11923/37244754/2 від 15.06.2018, яким скарга позивача залишена без задоволення, а рішення про відмову в реєстрації податкової накладної - без змін.

На погоджуючись із таким рішенням відповідача-2, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених п. 201.1 цієї статті та/або п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до п. 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Відповідно до п.п. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі - Порядок № 1246).

Згідно із п. 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, зокрема, наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Пунктом 14 Порядку № 1246 визначено, що квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПК України, реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 117 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - Порядок № 117), згідно із п. 5 якого податкова накладна / розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється (п. 6 Порядку № 117).

Пунктом 13 Порядку № 117 передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування;

2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;

3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація податкової накладної, наданої позивачем, була зупинена у зв'язку з відповідністю податкової накладної підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податків».

Відповідно до підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податків, комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:

- платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим);

- дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації;

- платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);

- платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб'єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;

- платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

- платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України;

- наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв.

Ризиковість платника податку може бути встановлено у разі виконання хоча б одного з критеріїв, визначених у пунктах 1.1 - 1.5 цих Критеріїв.

Якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

Якщо платник податків, якого внесено до переліку ризикових суб'єктів господарювання, перестав відповідати критеріям ризиковості, що визначені у пунктах 1.1 - 1.5 цих Критеріїв, такого платника податків виключають з переліку ризикових суб'єктів господарювання в день отримання/виявлення такої інформації.

У разі якщо платник податків, внесений до переліку ризикових суб'єктів господарювання, перестав відповідати критеріям ризиковості, що визначені у пункті 1.6 цих Критеріїв, платника виключають з переліку ризикових суб'єктів господарювання за рішенням комісій головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС.

У той же час, згідно із п.14 Порядку № 117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе:

- договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

- договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

- первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;

- розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

- документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що рішення Комісії контролюючого органу повинно містити чітку підставу для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.

Незважаючи на те, що рішення про зупинення реєстрації податкової накладної № 907 від 19.04.2018 не є предметом розгляду в рамках даного спору, суд вважає за необхідне відзначити, що таке рішення фіскального органу не містить в собі визначення конкретного критерію ризиковості платника податку, а містить лише посилання на підпункт 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку, який є доволі змістовним. До того ж, рішення про зупинення реєстрації податкової накладної не містить вичерпного переліку документів, які необхідно подати платнику податків.

Тим не менше, позивачем були подані до контролюючого органу пояснення і первинні документи для підтвердження реальності вчинення господарської операції, копії яких наявні в матеріалах справи.

Так, на підтвердження реальності господарської операції із контрагентом ТОВ «Майфон», позивачем було подано до контролюючого органу:

- копію договору поставки № ТN/82/08-0910 від 08.09.2010;

- копію видаткової накладної № від 06.03.2018 на загальну суму 10 690 399,24 грн., в т.ч. ПДВ 1 781 733,21 грн.;

- копію видаткової накладної № від 04.04.2018 на загальну суму 9 858 809,18 грн., в т.ч. ПДВ 1 643 134,86 грн.;

- копію видаткової накладної № від 17.04.2018 на загальну суму 10 442 083,22 грн., в т.ч. ПДВ 1 740 347,20 грн.;

- копію видаткової накладної № від 21.03.2018 на загальну суму 9 397 093,86 грн., в т.ч. ПДВ 1 566 182,31 грн.;

- копію видаткової накладної № від 28.03.2018 на загальну суму 15 902 061,05 грн., в т.ч. ПДВ 2 650 343,51 грн.;

- копію видаткової накладної № від 02.02.2018 на загальну суму 23 588 163,92 грн., в т.ч. ПДВ 3 931 360,65 грн.;

- копію видаткової накладної № від 03.01.2018 на загальну суму 21 723 188,20 грн., в т.ч. 3 620 531,37 ПДВ грн.;

- копію видаткової накладної № від 17.01.2018 на загальну суму 21 236 925,16 грн., в т.ч. ПДВ 3 539 487,53 грн.;

- копію протоколу зміни ціни товарів № від 28.02.2018;

- копію протоколу зміни ціни товарів № 4 від 28.02.018;

- копію протоколу зміни ціни товарів № від 31.01.2018;

- копію протоколу зміни ціни товарів № від 30.03.2018;

- копію протоколу зміни ціни товарів № від 28.02.2018;

- копію протоколу зміни ціни товарів № від 30.03.2018;

- копію протоколу зміни ціни товарів № від 31.01.2018;

- копію платіжного доручення № 6341 від 17.04.2018 на суму 648 256,02 грн.;

- копію платіжного доручення № 527 від 16.01.2018 на суму 3 089 509,33 грн.;

- копію платіжного доручення № 6141 від 20.03.2018 на суму 397 093,86 грн.;

- копію платіжного доручення № 528 від 16.01.2018 на суму 4 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 10 від 03.01.2018 на суму 3 100 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 5 від 03.01.2018 на суму 3 723 188,20 грн.;

- копію платіжного доручення № 3760 від 17.04.2018 на суму628 754,02 грн.;

- копію платіжного доручення № 11 від 03.01.2018 на суму 1 300 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 4 від 03.01.2018 на суму676 355,24 грн.;

- копію платіжного доручення № 8 від 03.01.2018 на суму 2 800 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 7 від 03.01.2018 на суму 3 500 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 9 від 03.01.2018 на суму 3 300 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 1007 від 31.01.2018 на суму 7 900 00,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 6342 від 17.04.2018 на суму 4 442 083,22 грн.;

- копію платіжного доручення № 6 від 03.01.2018 на суму 4 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 3071 від 27.03.2018 на суму 5 200 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 3236 від 03.04.2018 на суму 5 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 3072 від 27.03.2018 на суму 5 702 061,05 грн.;

- копію платіжного доручення № 2305 від 05.03.2018 на суму 4 619 840,93 грн.;

- копію платіжного доручення № 3753 від 17.04.2018 на суму 6 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 389 від 11.01.2018 на суму 6 514 775,30 грн.;

- копію платіжного доручення № 1202 від 06.02.2018 на суму 5 400 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 1203 від 06.02.2018 на суму 5 390 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 2573 від 13.03.2018 на суму 7 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 2304 від 05.03.2018 на суму 5 254 558,31 грн.;

- копію платіжного доручення № 3237 від 03.04.2018 на суму 4 858 809,18 грн.;

- копію платіжного доручення № 388 від 11.01.2018 на суму 6 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 5931 від 31.01.2018 на суму 6 680 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 5945 від 06.02.2018 на суму 5 546 948,06 грн.;

- копію платіжного доручення № 3070 від 27.03.2018 на суму 5 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 2572 від 13.03.2018 на суму 9 000 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення № 2571 від 13.03.2018 на суму 10 335 620,08 грн.;

- копію платіжного доручення № 2765 від 20.03.2018 на суму 9 000 000,00 грн;

- копію договору поставки № 2/16/11/2017/П від 16.11.2017;

- копію видаткової накладної № 907 від 19.04.2018;

- копію генеральної довіреності на одержання товарно-матеріальних цінностей.

Пунктом 21 Порядку № 117 встановлено, що підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Таким чином, незважаючи на подання позивачем копій первинних документів на підтвердження факту господарської операції, відповідачем-2 було прийнято рішення про відмову в реєстрації податкової накладної. При цьому, причиною відмови відповідач-2 зазначив: «ненадання платником податку копій документів: первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні».

Аналогічний висновок продубльований і в рішенні Комісії з питань розгляду скарг №11923/37244754/2 від 15.06.2018, в якому підставою для відмови в задоволенні скарги зазначено: «відсутні копії документів, що підтверджують факт придбання, виготовлення, вирощування або переробки ТМЦ/чи можливість надання послуг, виконання робіт; відсутні копії документів, що підтверджують факт реалізації товарів (робіт, послуг) та/або документи надано не в повному обсязі».

За таких обставин є можливим дійти висновку, що в даному випадку відповідач-2 жодним чином не здійснював аналіз наданих позивачем документів на предмет їх належності, а в рішенні про відмову в реєстрації податкової накладної не конкретизував, які саме документи не надані платником податків.

Суд зазначає, що рішення відповідача-2 є актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржуване рішення фіскального органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акту індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що, в свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було виконано покладений на нього обов'язок щодо складання та направлення на реєстрацію податкової накладної та надання копій документів, достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних; зворотного відповідачами в процесі розгляду даної адміністративної справи не доведено.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, в межах розгляду даної адміністративної справи відповідачі покладений на них приписами ст. 77 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності своїх рішень не виконали та не надали суду жодних доказів на обґрунтування законності вчинених дій щодо відмови у реєстрації податкової накладної № 907 від 19.04.2018.

До того ж суд звертає увагу, що Критерії ризиковості платника податку, на які посилається відповідач-2 в квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної, встановлені листом ДФС України від 21.03.2018 № 959/99-99-07-18.

Втім, листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до ст. 7 КАС України.

Наведеної позиції притримується і Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 по справі № 822/1878/18 (адміністративне провадження № К/9901/4668/19).

Отже, оцінюючи вищевикладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що рішення про відмову в реєстрації податкової накладної є протиправним, внаслідок чого позовні вимоги про скасування такого рішення підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Державної фіскальної служби України здійснити реєстрацію податкової накладної № 907 від 19.04.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 19, пункту 20 Порядку № 1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

- прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення);

- неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду (пункт 20 Порядку № 1246).

Аналогічні за змістом норми містяться і в пункті 28 Порядку №117, відповідно до якого податкова накладна / розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

- прийнято та набрало чинності рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі;

- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому що втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідачів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 по справі "Суомінен проти Фінляндії", відповідно до яких, саме орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

В даному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Державної фіскальної служби України здійснити реєстрацію податкової накладної № 907 від 19.04.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими, а відтак - підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП Плюс» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати Рішення Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 31.05.2018 № 749313/37244754 про відмову в реєстрації податкової накладної № 907 від 19.04.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України (ідентифікаційний код 39292197, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 907 від 19.04.2018, подану Товариством з обмеженою відповідальністю «СВП Плюс» (ідентифікаційний код 37244754, адреса: 04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 18), датою її фактичного отримання.

4. Стягнути з Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП Плюс» (ідентифікаційний код 37244754, адреса: 04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 18), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати у сумі 1 762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) 00 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко