Справа № 160/137/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/137/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року (суддя Бондар М.В.) у справі №160/137/19 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу від 22.12.2018 року № 57630663, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що на виконанні в Управлінні знаходиться виконавчий лист по справі №804/858/18 про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01.03.2016р. (включно) по 31.10.2017р. (включно). На виконання рішення суду Головним управлінням проведено нарахування невиплаченої пенсії за період з 01.03.2016р. по 31.10.2017р. в розмірі 40107 грн. 14 коп., про що Листом було повідомлено відповідача, однак, незважаючи на отриману інформацію державним виконавцем 22.12.2018 року винесена постанова про накладення штрафу на підставі ч.1 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин рішення у встановлений виконавцем строк. За позицією позивача, істотною умовою накладення штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин, чого в даному випадку, як стверджує позивач, ним допущено не було, оскільки судове рішення ним було виконано у порядку та спосіб, що передбачені чинним законодавством, зокрема, з урахуванням положень п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Посилаючись на наведене, позивач вважає накладення штрафу на Головне управління державним виконавцем неправомірним, оскільки таке суперечить нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та

відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання судового рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного порядку таких виплат не може вважатися невиконанням судового рішення з поважних причин. У зв'язку з чим, державний виконавець, встановивши те, що зобов'язальне рішення суду не виконано у повному обсязі на користь стягувача, правомірно застосував до боржника штрафні санкції.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскарженого рішення державного виконавця. Заявник апеляційної скарги наголошує на тому, що судове рішення добровільно виконане Головним управлінням в частині здійснення нарахування невиплаченої пенсії. Виплата ж нарахованої пенсії можлива лише у разі визначення КМУ порядку щодо виплати соціальних виплат по внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за минулий період, у зв'язку з чим, за позицією скаржника, в даному випадку не можливо стверджувати про те, що невиконання рішення суду є наслідком неправомірних дій позивача, що б могло бути підставою для застосування штрафних санкцій державним виконавцем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 08.11.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57630663 з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року у справі №804/858/18 про зобов'язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у період з 01.03.2016 року (включно) по 31.10.2017 року (включно).

У вказаній постанові зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Позивачем проведено нарахування невиплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 40 107,14 грн., про що повідомлено державного виконавця листом від 19.11.2018 року №27570/08-01/26. Крім того, у вказаному листі зазначено, що у зв'язку з тим, що Кабінетом Міністрів України не визначено порядок щодо виплати соціальних виплат по внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за минулий період, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позбавлене можливості провести виплату нарахованої пенсії.

22.12.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, на позивача, на підставі ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Правомірність та обгрунтованість вказаного рішення державного виконавця є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, виконавець зобов'язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії передбачена ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до цієї норми у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що на час винесення державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року у справі №804/858/18 було виконано позивачем лише в частині нарахування пенсійних виплат.

В частині ж виплати пенсійних виплат рішення суду боржником виконано не було у зв'язку з відсутністю порядку виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам за минулий час, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені підстави невиконання рішення суду, в частині виплати пенсійних виплат, неможливо визнати поважними з огляду на наступне.

Так, за позицією позивача, в спірному випадку у боржника відсутні правові підстави для виконання судового рішення в частині виплати нарахованих пенсійних виплат з огляду на положення п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», згідно якого суми пенсійних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в Пенсійному фонді України, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки, такого порядку Кабінетом Міністрів України розроблено не було, то це, на думку позивача, позбавляє його можливості виконати рішення суду в повному обсязі.

Стосовно таких аргументів боржника, суд зазначає про те, що статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

З аналізу наведеної норми права слідує, що нормативно-правовим актом, яким визначено порядок здійснення пенсійних виплат є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Суд звертає увагу, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року у справі №804/858/18 зобов'язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за відповідний період.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визначив спосіб поновлення порушеного права ОСОБА_1 у спосіб зобов'язання здійснити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В той же час, посилань на положення Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016р. резолютивна частина судового рішення не містить.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року у справі №804/858/18 є обов'язковим до виконання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Разом з тим, встановлені обставини справи свідчать про те, що у встановлений державним виконавцем строк ГУ ПФУ в Дніпропетровській області судове рішення, в частині здійснення виплати пенсійних виплат, виконано не було.

При цьому, слід зазначити, що у разі виникнення труднощів в розумінні судового рішення пенсійний орган не був позбавлений права звернутися до суду першої інстанції із заявою про його роз'яснення, а у випадку незгоди з рішенням суду та висновками суду, які у ньому викладені, оскаржити таке рішення у визначеному законом порядку. Втім, як свідчать матеріали справи такими правами ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не скористалося.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова про накладання штрафу від 22.12.2018 року № 57630663 винесена державним виконавцем за наявності правових підстав, у зв'язку з чим підстави для задоволення заявленого позову відсутні.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, якими фактично обґрунтовувалися вимоги апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року по справі №160/137/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строки, визначені ст.329 КАС України.

Повний текст постанови складено 07.05.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк