Справа № 580/311/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року справа № 580/311/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення і зобовязання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

28.01.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (19000, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) (далі позивач) до Черкаської обласної державної адміністрації (18001, м.Черкаси, бульв. Шевченка, буд.185; ) (далі відповідач 1) про:

визнання протиправним та скасування рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформленого протоколом від 13.12.2018 №14, про відмову у встановленні позивачу статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення;

зобовязання відповідача видати йому посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач мешкає в зоні посиленого радіологічного контролю та отримав інвалідність, повязану з впливом аварії на ЧАЕС. Тому спірну відмову вважає протиправною та просить відновити порушене право.

Ухвалою суду від 29.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк тривалістю пятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву.

Згідно з даними рекомендованих повідомлень вказану ухвалу відповідач 1 отримав 04.02.2019, а позивач 06.02.2019.

Від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву з проханням у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначено, що в переліку зон радіоактивного забруднення відсутня зона посиленого радіоекологічного контролю та скасовано відповідні пільги та компенсації особам, віднесеним до 4 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Тому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Провадження у справі зупинялося на підставі ухвали суду від 07.02.2019. Ухвалою від 10.04.2019 суд поновив провадження та продовжив розгляд справи.

Ухвалою від 10.04.2019 суд залучив до участі у справі другим відповідачем ОСОБА_2 соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (далі відповідач 2) та встановив йому строк тривалістю пятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву.

Цю ухвалу відповідач 2 отримав 15.04.2019. Однак у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини його неподання суд не повідомив.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) або заперечень на розгляд справи саме у спрощеному провадженні суду не надали, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, оцінивши заявлені доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

З даних паспорта позивача серії НС №299302 суд встановив, що він є особою, яка проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у м. Канів Черкаської області. Має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, що підтверджується копією посвідчення від 08.12.1992 серії В-І №678561, копія якого наявна у матеріалах справи.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 29.10.2018 №281 позивач має захворювання, пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

26.11.2018 йому встановлено І групу інвалідності у звязку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС, безтерміново, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №131014.

За наслідками звернення позивача та розгляду документів Комісія Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не є самостійною юридичною особою та входить до структури відповідача 2, відповідно до протоколу від 13.12.2018 №14 прийняла рішення про відмову у встановленні йому статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Мотивом спірного рішення зазначено, що відповідно до Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №796-VІІІ, у переліку зон радіоактивного забруднення відсутня зона посиленого радіоекологічного контролю та скасовано ст. 23 Закону, якою передбачалося надання відповідних пільг і компенсацій особам, віднесеним до 4 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач звернувся до суду.

Оцінюючи правомірність спірного рішення суд врахував, що відповідно до п.4 ч.1 ст.11 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796-XII) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 14 цього Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Отже, для отримання постраждалими статусу категорії 1 необхідні три умови: 1) інвалідність; 2) статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи; 3) причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Щодо першої та третьої умови спору між сторонами немає.

Відповідно до ч.1 ст.65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом ОСОБА_3 України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

На виконання зазначеного Закону постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 11 липня 2018 року №551 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі Порядок № 551).

Відповідно до п.2 Порядку № 551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

На підставі абз.3 п.3 Порядку №551 особам з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, видаються посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 1) серії Б синього кольору.

Суд врахував, що згідно зі ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Рішенням від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Конституційний Суд України звернув увагу на засадничий характер обов'язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв'язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов'язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов'язку.

Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов'язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України (п. 4 мотивувальної частини).

Рішенням від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема і підпункт 4 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено статтю 23, якою було передбачено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Отже, право на компенсації та пільги постраждалих, віднесених до категорії 4, було підтверджено.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій до ухвалення Закону №76-VIII від 28 грудня 2014 року містилося у ст. 2 Закону № 796-XII. Відповідно до цієї статті до зон радіоактивного забруднення було віднесено такі зони: (1) зона відчуження, (2) зона безумовного (обов'язкового) відселення, (3) зона гарантованого добровільного відселення та (4) зона посиленого радіоекологічного контролю. Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

01 січня 2015 року набув чинності Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким ст. 2 Закону № 796-XII було виключено (підпункт 1 пункту 4). Виключено також абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Цим законом не передбачено, що раніше видані посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

Позивач набув статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 08.12.1992. Цей статус є безстроковий.

Виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє позивача статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки такий статус було набуто правомірно, а законні підстави для його припинення відсутні.

Крім того, Закон № 796-XII у редакції, чинній після 01.01.2015, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, певних пільг та компенсацій. Зокрема, ст. 51, 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

Для вирішення спору суд врахував правову позицію щодо застосування Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі Суд) у подібних правовідносинах у постанові від 20 березня 2019 року (справа №697/121/17), що набрала законної сили 20.03.2019 та є обовязковою для врахування судами на підставі ч.5 ст.242 КАС України.

Розглядаючи вказану справу Суд дійшов висновку, що виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє статусу потерпілого осіб, яким раніше, до 31.12.2014, було встановлено статус і видано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Особа, якій видано безтермінове посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), для цілей застосування п.1 ч.1 ст.14 Закону № 796-XII вважається потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Тому Суд визнав законними судові рішення про задоволення позовних вимог особи щодо зобовязання надати статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, та видати відповідне посвідчення.

У звязку з цим суд дійшов висновку, що спірне рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом від 13.12.2018 №14, про відмову у встановленні позивачу статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії не є правомірним.

Для повного захисту порушеного права позивача суд врахував таке.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 (далі - Конвенція), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, треба зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, суть наведених рішень зводиться до вимоги надати заявникові такі заходи правового захисту на національному рівні, які би дозволили компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб спосіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями треба розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями, оскільки вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним.

Відповідно до абз.1 ч. 4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з п.11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Посвідчення видаються особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з Чорнобильською катастрофою.

Із наведеного суд дійшов висновку, що для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та отримання посвідчення законодавством визначено такі умови:

особа повинна мати статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи;

повинен бути встановлений причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою медико-соціальною експертною комісією.

Інших вимог законодавець не визначає.

Оскільки позивач дотримався вказаних вимог, він має право на встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та отримання відповідного посвідчення.

Суд врахував, що відповідно до розпорядження Черкаської ОДА від 27.11.2009 №354 для розгляду питань, повязаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в ОСОБА_2 соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації створена Комісія Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи, що видачі посвідчення безумовно передує рішення вказаної Комісії про встановлення відповідного статусу, з метою відновлення порушеного права позивача наявні підстави зобовязати цю Комісію, яка входить до складу відповідача 2, встановити позивачу статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.4 ст.65 Закону №796-XII видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій, а відповідно до п.11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Враховуючи пріоритетність норм Закону №796-XII, суд дійшов висновку, що видача позивачу посвідчення, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється саме Черкаською обласною державною адміністрацією. Тому наявні підстави зобовязати відповідача 1 видати позивачу таке посвідчення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для його стягнення на користь позивача. Інших клопотань щодо розподілу судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2, 236, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом від 13.12.2018 №14, про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Зобовязати Комісію Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що в складі ОСОБА_2 соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (18036, м.Черкаси, вул. Максима Залізняка, буд.10; ), встановити ОСОБА_1 (19000, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобовязати Черкаську обласну державну адміністрацію (18001, м.Черкаси, бульв. Шевченка, буд.185; ) на підставі відповідного рішення зазначеної вище Комісії видати ОСОБА_1 (19000, АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію ухвали направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 02.05.2019.