Справа № 317/103/19(2-а/317/13/2019)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2019 року м. Дніпросправа № 317/103/19(2-а/317/13/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу командира взводу полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Федорова Артура Леонідовича

на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року (головуючий суддя - Громова І.Б.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_2

до командира взводу полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Федорова Артура Леонідовича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення і закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із позовом до командира взводу полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Федорова Артура Леонідовича (далі - Відповідач), в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №421437 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що транспортний засіб, яким керував Позивач не пройшов своєчасно обов'язковий технічний контроль, та що даний транспортний засіб відноситься до таких, що підлягає обов'язковому технічному контролю відповідно ст. 35 Закону України «Про дорожній рух». З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області 27 березня 2019 року у справі №317/103/19(2-а/317/13/19) адміністративний позов ОСОБА_2 до командира взводу полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Федорова Артура Леонідовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення і закриття справи про адміністративне правопорушення - задоволено (а.с. 42-44).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріали адміністративної справи не містять беззаперечних доказів наявності вини Позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 121 КУпАП, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач - командир взводу полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Федоров А.Л., не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 46-50).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, усними поясненнями Позивача та самою позовною заявою, в якій останній вказує, що він не зобов'язаний проходити технічний огляд.

В апеляційній скарзі Відповідачем, також, заявлено клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Судом встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 17 грудня 2018 року інспектором полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Федоровим Артуром Леонідовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №421437, стосовно ОСОБА_2 щодо скоєння останнім правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 17.12.2018 року о 17:00 годині в м. Кривий Ріг по вул. Урицького в районі буд. 56 керував т/з без обов'язкового технічного контролю по т/з, який підлягає обов'язковому технічному контролю, чим порушив вимоги пункту 31.3 (б) ПДР України.

Оскарження правомірності винесеного суб'єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 17 грудня 2018 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить

з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X, Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306; Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не надано беззаперечних доказів вчинення Позивачем порушення п. 31.3 б) Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з 31.3 б) Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1)легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби-незалежно від строку експлуатації; 2)легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Частиною 3 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 31.05.2006 р. транспортний засіб марки ЗАЗ- DAEWOO Т13110, д.н. НОМЕР_1, сірого кольору є легковим седаном, власником якого є ПП «Наукве пром.-комю об'єднання «ТАТА» (а.с. 7).

При цьому Відповідачем не надано доказів того, що водій ОСОБА_2 використовував легковий автомобіль у якості таксі або для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Крім того, дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що доводи Відповідача про порушення Позивачем п. 31.3 б) ПДР, також, не підтверджуються жодними належними доказами.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно, об'єктивно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і тому підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення Запорізького районного суду Запорізької області 27 березня 2019 року, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу командира взводу полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Федорова Артура Леонідовича - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області 27 березня 2019 року у справі №317/103/19(2-а/317/13/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова