Справа № 440/4407/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.О. Єресько
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 р. Справа № 440/4407/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року по справі № 440/4407/18

за позовом ОСОБА_1

до Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 10.09.2018 року № 68 в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком № 1;

- зобов'язати зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи, починаючи із 22.12.1986 року по 09.05.1987 року, з 13.08.1987 року по 09.12.1987 року, з 15.01.1990 року по 07.03.1998 року; призначити пенсію з 04.09.2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року задоволено частково позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 10.09.2018 року № 68 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1

Зобов'язано Глобинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2018 року з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 704,80 грн.

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, в якій просив скасувати судове рішення в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Глобинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просило апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 05.09.2018 року позивач звернувся до Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до якої додав довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документ про місце проживання (реєстрації) особи, паспорт, трудову книжку № 1570530, військовий квиток № 0417083, диплом про навчання, довідку про за період страхового стажу до 01.07.2000 року № 3420/27, 3449/27, довідку про зміну назви організації № 46, довідки про прийняття на роботу № 654/02-09,№ 44, № 45, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників № 3416/27, № 3417/27/, № 3448/27 (а.с. 33, 34).

10.09.2018 року рішенням відповідача №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю необхідної тривалості пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому порядку, передбаченому статтею 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"(а.с. 75-76).

В обгрунтування зазначено, що аналіз поданих ОСОБА_1, а саме трудової книжки, виданої 22.07.1985 року, довідки № 3416/27 від 25.05.2018 року про періоди пільгової роботи за списком № 1, довідок № 3419/27 та 3420/27 від 25.05.2018 року, що зазначають суму заробітної плати, довідок № 3417/27 та 3418/27 від 25.05.2018 року про підземні виходи, що зазначають кількість виходів підземних, архівні виписки із наказу від 06.01.1995 року № 21 із зазначенням професій, які включені для отримання пенсії за списком № 1, виданих ДП "Торензантрацит", яке розташовано на тимчасово окупованій території України, дає право вважати довідки недійсними.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправною відмову Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 10.09.2018 року № 68 в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком № 1, суд першої інстанції виходив з її необгрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, оскільки зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи відповідні періоди є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно частини другої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка визначає особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії - працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові,агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, знижується на 1 рік.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Відповідно до трудової книжки в спірний період позивач працював в Ордена Леніна шахті "Міуська" Торезького виробничого об'єднання по видобутку антрациту:

- з 22.12.1986 по 02.03.1987 учнем електрослюсаря видобувної дільниці підземним з повним робочим днем в шахті на час виробничої практики на підставі наказу від 22.12.1986 № 209/ч;

- з 03.03.1987 по 09.05.1987 слюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті видобувної дільниці на підставі наказу від 02.03.1987 № 51/ч;

- з 13.08.1987 по 09.12.1987 електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на підставі наказу від 10.08.1987 № 183-к;

- з 15.01.1990 по 09.02.1993 електрослюсарем 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на підставі наказу від 15.01.1990 № 11-к;

- з 10.02.1990 по 07.03.1990 механіком видобувної дільниці підземний на підставі наказу від 10.02.1993 № 23/к (на підставі наказу МУПУ від 23.07.1997 № 309 створено "Сніжнеантарцит" виробниче об'єднання по видобутку антрациту).

Отже, трудова книжка позивача містить записи про повну трудову діяльність позивача, скріплені печатками роботодавців, у хронологічному порядку з посиланням на первинні документи (а.с. 44 - 51).

Аналіз зазначених нормативно-правових актів та обставин справи свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв'язку з невідповідністю уточнюючої довідки є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача повний робочий день під землею, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.02.2019 року по справі № 423/3544/16-а, від 14 квітня 2018 року у справі № 164/1993/14-а, від 19 червня 2018 року у справі № 592/5846/17, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17.

Щодо посилання відповідача про відсутність підстав для врахування довідок, що уточнюють характер роботи, виданих виданих ДП "Торезантрацит " (м. Сніжне, Днецька область) (а.с. 52-58), тобто підприємством, яке функціонує на непідконтрольній Україні території, колегія суддів зазначає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території неконтрольованій законній владі, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Лоізіду проти Туреччини». У зазначеній справі Суд дійшов висновку, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.

Вкаазаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року по справі № 263/14707/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що відмова Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 10.09.2018 року № 68 в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком № 1 є протиправною.

Щодо обрання способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 245 КАС України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов'язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов'язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що у правовідносинах щодо призначення пенсійних виплат органи пенсійного фонду не наділені дискреційними повноваженнями, оскільки зобов'язані прийняти одне з рішень (про призначення пенсії або про відмову у призначенні), яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1, починаючи із 22.12.1986 року по 09.05.1987 року, з 13.08.1987 року по 09.12.1987 року, з 15.01.1990 року по 07.03.1998 року, що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача.

Щодо позовних вимог про призначення пенсії на пільгових умовах з 04.09.2018 року, колегія судддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку:

а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності;

б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідною заявою 05.09.2018 року (а.с. 33).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначення позивачу пенсії на пільгових умовах необхідно провести з 05.09.2018 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією № 88 від 06.12.2018 року (а.с. 4). Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 704,80 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги - 1152,60 грн., що підтверджується квитанцією № 2 від 13.02.2019 року.

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду апеляційну скаргу задоволено, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 по справі № 440/4407/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Зобов'язати Глобинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1, періоди роботи з 22.12.1986 року по 09.05.1987 року, з 13.08.1987 року по 09.12.1987 року, з 15.01.1990 року по 07.03.1998 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 05.09.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1152 (одна тисяча сто п'ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов