Справа № 200/6900/19
Суддя: Лукінова К. С.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/6900/19
Провадження №2-а/200/594/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Лукінової К.С.

при секретарі Лежньов О.Р.

за участю представника позивача: Булаха Євгена Юрійовича

відповідача: ОСОБА_2

перекладача: ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Грузії ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,-

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2019 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до громадянина Грузії ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вимоги мотивує тим, що громадянин Громадянин Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2) (далі - Відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - Грузія, востаннє здійснив перетин державного кордону України 29.08.2018 року у напрямку «в'їзд», через пропускний пункт «Одеса», та після того з України не виїжджав. 04.05.2019 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області отримано подання Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 04.05.2019 року № 3/76-1816, де зазначено, що в рамках проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», отримано інформацію стосовно Відповідача, про те що останній тривалий час знаходиться на території України, неодноразово попадав в коло зору правоохоронних органів та негативно впливає на криміногенну обстановку в Дніпропетровській області.

Працівниками органу Національної поліції України, з метою перевірки законності перебування Відповідача на території України, останнього запрошено до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

При собі громадянин Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2),ІНФОРМАЦІЯ_1, мав лише водійське посвідчення. Інші документи у Відповідача відсутні.

В ході подальшої перевірки, проведеної працівниками Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, востаннє здійснив перетин державного кордону України 29.08.2018 року у напрямку «в'їзд», на підставі передбаченій ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон), без оформлення візи, та після того з України не виїжджав.

Разом з цим, відповідно до діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Наголошують, що Відповідач, востаннє здійснив в'їзд в Україну 29.08.2018 року.

Таким чином, не маючи інших законних підстав для перебування на території України визначених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Відповідач, мав право тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів, на підставах визначених ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Зазначають, що Відповідач, із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до ГУДМС України в Дніпропетровській області не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував.

Також, після втрати Відповідачем паспорта громадянина Грузії, Відповідач не повідомив про факт втрати вищезазначеного документа до ГУДМС України в Дніпропетровській області, як того вимагає ч. 1 ст. 2 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою Владою Грузії про безвізові поїздки громадян, та не звернувся за отриманням довідки, що підтверджує заяву про втрату документів.

Таким чином, Відповідач, після закінчення 27.11.2018 року (востаннє здійснив в'їзд в Україну 28.08.2018 року) граничного періоду тимчасового перебування на території України встановленого законодавством (не більш як 90 днів протягом 180 днів), ухилився від виїзду з України, та не маючи інших законних підстав для подальшого перебування в Україні, перейшов на нелегальне становище в Україні, чим порушив вимоги ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, та ст. 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою Владою Грузії про безвізові поїздки громадян від 31.03.1999 року, яка набрала чинності 19.07.1999 року.

У звязку з чим позивач звернувся до суду із позовною заявою про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію громадянина Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2019 року відкрите провадження у справі та судовий розгляд призначений на 06.05.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача Булах Є.Ю. підтримав позов та викладені у ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що в нього була посвідка на постійне проживання, але він її загубив разом із паспортом.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача (за допомогою перекладача), дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусового видворення за межі території України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Судом встановлено наступне.

Громадянин Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України 29.08.2018 року через пропускний пункт «Одеса» і після того з України не виїжджав.

04.05.2019 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області отримано подання Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 04.05.2019 року № 3/76-1816, де зазначено, що в рамках проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», отримано інформацію стосовно Відповідача, про те що останній тривалий час знаходиться на території України, який негативно впливає на криміногенну обстановку в Дніпропетровській області.

Таким чином, Відповідач перейшов на нелегальне становище.

Судом встановлено, що що громадянин Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, востаннє здійснив перетин державного кордону України 29.08.2018 року у напрямку «в'їзд», на підставі передбаченій ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон), без оформлення візи, та після того з України не виїжджав.

Факт порушення Відповідачем правил перебування в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування встановленого законодавством, за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої ст. 203 «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України» Кодексу України про адміністративні правопорушення, зафіксовано співробітниками ГУДМС України в Дніпропетровській області в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно листа Заступника начальника ГУДМС України в Дніпропетровській області від 06.05.2019 року видно, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідкою на постійне або тимчасове проживання не документувався.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно ч. 5 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року передбачено, що за порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Положеннями абзацу першого ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення реадмісії за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Пунктом 22 ч. 1 ст. 1 вищезазначеного Закону, передбачено, що реадмісія - це передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства на підставах та в порядку, встановлених міжнародними договорами України.

Угода між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою владою Грузії про приймання і передачу осіб (реадмісію), які знаходяться на територіях держав незаконно, була підписана 22.04.2003 року, ратифікована Законом України № 1608-IV (1608-15) від 17.03.2004 року, набрала чинності 26.05.2004 року, та є чинною на даний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вищезазначеної Угоди, кожна із Сторін за поданням іншої Сторони без додаткових формальностей прийме особу, яка не виконує або перестала виконувати необхідні умови в'їзду чи перебування на території держави іншої Сторони, якщо буде доведено або є підстави вважати, що ця особа є громадянином держави Сторони, якій її передають.

Як встановлено під час розгляду справи судом, обґрунтованими є підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до відповідних державних органів із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також докази його легального перебування на території України.

Крім того, відсутні докази, які би свідчили, що відповідач залишав країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань в розумінні ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно до ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, в тому числі, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не отримано на день розгляду справи статусу біженця, у нього відсутні документи, родичі, які могли б надати йому допомогу, кошти на повернення, що свідчить про те, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, тому наявні правові підстави для його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для забезпечення реадмісії.

Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги, що відповідач не визнав позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 19 ст. 289 КАС України за подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат пов'язаних з розглядом справи не має, оскільки вони сторонами не були понесені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 9, 72-77, 90, 229, 241, 246, 288, 289 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Грузії ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, строком до 6 місяців - до 05.11.2019 року, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Рішення суду в частині затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Суддя К.С. Лукінова