Справа № 580/711/19
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року Справа № 580/711/19

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенко В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не виплати пенсії по втраті годувальника позивачу з 01.05.2016 по 30.11.2018;

- стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області пенсію по втраті годувальника позивачу з 01.05.2016 по 30.11.2018 в сумі 110985 грн. 18 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію по втраті годувальника, із 01.05.2016 по 30.11.2018 не отримувала належану їй пенсію у зв'язку із перебуванням на тимчасово окупованій території.

Позивач вказує на те, що відповідач здійснив нарахування належної їй пенсії за період із 01.05.2016 по 30.11.2018, проте не здійснив такої виплати.

Від відповідача надійшов відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, аргументуючи свою позицію тим, що за період із 01.05.2016 по 30.11.2018 позивачу відновлено виплату пенсії з розрахунком суми доплат за період із 01.05.2018 по 30.11.2018 у сумі 110985 грн. 18 коп.

В силу приписів ст. 163 КАС України позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому не погодилась з доводами відповідача та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по втраті годувальника.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.10.2018 № фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1.

17.10.2018 позивач звернулась до відповідача із зверненням щодо виплат пенсії за минулий час.

24.01.2019 відповідач листом №8585/04-03 повідомив позивача, про отримання макету пенсійної справи 12.11.2018 та зазначив про нарахування виплат, які не виплачені за минулий час з урахуванням п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб за умовами окремого порядку.

Вважаючи не здійснення виплат нарахованих сум пенсії протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Згідно ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Таким чином, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та не отримувала пенсійних виплат у період із 01.07.2016 по 31.12.2018 з незалежних від неї обставин.

Порядок виплати пенсій за минулий час врегульовано статтею 46 Закону України №1058-IV.

Відповідно до частини 1 ст. 46 Закону України №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідач зазначає про здійснений розрахунок пенсії позивачу за період із 01.07.2016 по 31.12.2018, проте вказує, що виплата період із 01.07.2016 по 31.12.2018 буде здійснена за умовами п. 15 Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб, який визначає механізм виплати пенсій (далі - Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

Суд відхиляє такі доводи відповідача з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, п. 15 викладено в такій редакції: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.», а п.18 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.».

За змістом конституційних норм (ст.113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та №2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню пенсійних виплат, гарантованих державою.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, приписи постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Законі України №1058-IV не внесено.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується не виплата пенсії позивачу за період із 01.05.2016 по 30.11.2018 року, то суд зазначає про протиправність дій відповідача щодо не виплати пенсії по втраті годувальника позивачу за вказаний період.

При цьому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача здійснити позивачу виплату пенсійних виплат за період із 01.05.2016 по 30.11.2018.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295, 370 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (), щодо не виплати нарахованої пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ), виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію із 01.05.2016 по 30.11.2018 з урахуванням уже здійснених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРОПУ 21366538) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1109 (тисячу сто дев'ять) грн. 85 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя В.В. Гаращенко