Справа № 500/5141/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 500/5141/18
Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського Павла Анатолійовича про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі - Департамент ДАБІ), головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського Павла Анатолійовича (далі - інспектор будівельного нагляду) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №194 від 27.04.2018 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.96-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200,00 грн.

Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв'язку із закінченням, на момент розгляду справи, строку притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 заявив, що останнє адміністративне правопорушення ним було вчинено чотири місяці тому з дня притягнення до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим, двомісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений ч.1 ст.38 КУпАП, на момент прийняття спірної постанови, закінчився.

З огляду на викладене, позивач вважає, що наявні безумовні підстави для її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про пропуск суб'єктом владних повноважень двомісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.38 КУпАП.

Так, суд вважав, що вчинене позивачем правопорушення не є триваючим, а тому строк накладення стягнення починає свій відлік з моменту його вчинення, а саме - з 2017 року.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Департамент ДАБІ його оскаржив, вважаючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

У зв'язку з цим, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги Департамент ДАБІ зазначає, що вчинене позивачем правопорушення є триваючим, а тому адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня його виявлення. Оскільки моментом виявлення правопорушення є 17.04.2018 року, а стягнення накладено 27.04.2018 року, строк, передбачений ч.1 ст.38 КУпАП, не пропущений.

Іншим доводом апеляції є пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Так, апелянт зазначає, що спірна постанова була отримана позивачем 08.05.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та даних отриманих з офіційного сайту Укрпошти. Водночас із позовом ОСОБА_1 звернувся у серпні 2018 року, що є порушенням десятиденного строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та про відсутність підстав для його скасування.

У зв'язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на наступне.

Установлені фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_1, на момент проведення Департаментом ДАБІ планової перевірки відділу капітального будівництва та архітектури Ізмаїльської райдержадміністрації, виконував обов'язки головного архітектора району Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області.

17 квітня 2018 року інспектором будівельного нагляду було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

У даному акті зафіксовано порушення п.6 ч.1 розд. V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: надання будівельних паспортів та містобудівних умов з порушенням установленого порядку, містобудівної документації на місцевому рівні, що були оформлені протягом квітня - грудня 2017 року.

Того ж дня, 17 квітня 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.96-1 КУпАП та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 17.04.2018 року.

27 квітня 2018 року інспектор будівельного нагляду, за результатами розгляду вказаних матеріалів, прийняв постанову №194 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.96-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200,00 грн.

Аналіз фактичних обставин справи та законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо закінчення строку накладення на позивача адміністративного стягнення та, відповідно, є правильними дії суду першої інстанції щодо скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов ураховуючи наступне.

Правопорушення, яке ставиться в провину позивачу, передбачене ч.3 ст.96-1 КУпАП. Відповідно до цієї норми за порушення строків надання замовникові містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорта забудови земельної ділянки, вимагання у замовника документів, не передбачених законодавством, надання таких документів з порушенням установленого порядку, містобудівної документації на місцевому рівні, будівельних норм, стандартів і правил, порушення строків надання замовникові висновків (звітів) експертизи проектної та містобудівної документації, надання таких висновків (звітів) з порушенням установленого порядку, а також вимагання під час проведення експертизи документів, не передбачених законодавством, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Характер об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.96-1 КУпАП, свідчить, що воно є закінченим з моменту видання відповідних будівельних паспортів забудови земельної ділянки та містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Зміст спірної постанови свідчить, що на позивача було накладено адміністративне стягнення за видачу протягом 2017 року будівельних паспортів та містобудівних умов у порушення вимог п.6 ч.1 розд. V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.96-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов'язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб'єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 року №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Аналіз викладеного дає підстави стверджувати, що днями вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.96-1 КУпАП, є, відповідно, дні видачі будівельних паспортів забудови земельної ділянки та містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, а тому висновок суду першої інстанції щодо закінчення, на момент прийняття спірної постанови, двомісячного строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правильним та обґрунтованим.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги про те, що вчинені позивачем правопорушення є триваючими, а тому адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня його виявлення не узгоджуються з викладеним вище, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Отже, враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне про адміністративне правопорушення саме на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Іншим доводом апеляційної скарги є пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Так, Департамент ДАБІ стверджує про те, що спірна постанова була отримана позивачем особисто 08.05.2018 року, про це, на його думку, свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та дані отримані з офіційного сайту Укрпошти. Водночас із позовом ОСОБА_1 звернувся 03.08.2018 року, що є порушення 10-ти денного строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Розглядаючи поважність причин пропуску строку звернення за захистом порушених прав, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що ОСОБА_1 звертаючись до державного виконавця з заявою про ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження, зазначав про свою необізнаність щодо накладення на нього адміністративного стягнення.

Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів отримання правопорушником спірної постанови, адже останній категорично заперечує, що підпис на зворотному повідомленні належить йому.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий аналіз цих статей свідчить про те, що законодавець надає можливість позивачу звернутися до суду, протягом встановленого строку, з моменту коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.286 КАС України, яка передбачає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, підсумовуючи викладене та враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та вірно зазначена юридична кваліфікація встановлених фактів, колегія суддів, згідно зі ст. 316 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського Павла Анатолійовича про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський