Справа № 520/14/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Старосєльцева О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 р. Справа № 520/14/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Шевцової Н.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/14/19

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати дії Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо припинення виплати страхових виплат як внутрішньо переміщеній особі незаконними;

- зобов'язати Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити страхові виплати з 01.01.2017 року та виплатити заборгованість.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області у формі постанови від 03.11.2017р. №2008/3147/3147/34 щодо припинення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1; місцезнаходження - АДРЕСА_1; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1) щомісячної страхової виплати.

Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити з 01.12.2017р. по 30.04.2018р. нарахування та виплату щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1; місцезнаходження - АДРЕСА_1; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1), допустивши негайне виконання у межах платежу за один місяць.

В решті вимог позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є громадянином України, як застрахована особа перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області з вересня 2014р.

Згідно з довідкою від 14.11.2014 №621 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції позивач постійно проживав у м.Горлівка і перемістився з тимчасово окупованої території в с. Червоний Оскіл, вул. Радянська,112 з серпня 2014 року (а.с. 22).

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 03.11.2017р. №2008/31473147/34 припинено ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату на підставі рішення районної комісії з питань надання населенню житлових субсидій, допомог та інших соціальних послуг та відшкодування пільг населенню від 02.11.2017р. №33, яким скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи ОСОБА_1 (від14.11.2014р. №621). Виплату припинено з 01.12.2017р. (а.с. 28)

03.01.2018 позивачем отримано довідку № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 29).

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 14.06.2018р. №2008/31473147/35 продовжено ОСОБА_1 виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми з 01.05.2018р. (а.с. 31).

Відповідно до довідки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 21.01.2018р. №17-27/44, ОСОБА_1 нараховано та виплачено страхові виплати за період з 01.01.2017р. по 30.11.2017р. та за період з 01.06.2018р. по 31.12.2018р. За період з 01.12.2017р. по 30.04.2018р. страхові виплати не нараховані та не виплачені (а.с. 32).

Відповідно до довідки від 21.01.2018р. №17-27/102 страхові виплати за травень 2018р. у розмірі 7.888,15 грн. проведені у червні 2018р. (а.с. 62)

На звернення позивача щодо продовження отримання страхової виплати, Ізюмське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області листом від 11.07.2018 №17-27/656 повідомило, що внутрішньо-переміщеним особам страхові виплати проводяться з місяця, в якому надійшла заява ВПО, за минулий період, тобто за період до місяця написання заяви виплати з травня 2018 не проводяться (а.с. 8).

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати страхових виплат незаконними, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог у спосіб скасування рішення відповідача, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, у формі постанови від 03.11.2017р. №2008/3147/3147/34 .

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про зобов'язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити з 01.12.2017р. по 30.04.2018р. нарахування та виплату щомісячної страхової виплати позивачу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;5) подала завідомо недостовірні відомості.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття постанови від 03.11.2017 №2008/3147/3147/34 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 слугувало протокольне рішення районної комісії з питань надання населенню житлових субсидій, допомог та інших соціальних компенсацій, надання соціальних послуг та відшкодуванні пільг населенню № 33 від 02.11.2017 року, а фактично, скасування довідки ВПО позивача.

Одночасно слід зазначити, що вищевказане протокольне рішення не є рішенням про скасування довідки ВПО позивача, оскільки воно стосується припинення всіх видів соціальних допомог певному колу осіб. Крім того, закон не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії особі, як наявність протокольного рішення засідання комісії №33 від 02.11.2017.

Жодних інших підстав, визначених ч.1 ст. 46 Закону №1105-ХІV, які слугували припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 відповідачем не зазначено.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 08.06.2016 р. № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, оскільки призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення, а не на підставі підзаконних нормативно-правових актів, яким є зазначений Порядок.

Колегія суддів зауважує, що припинення виплати позивачу страхових виплат у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому страхової виплати незалежно від того, де проживає особа, якій призначена соціальна виплата.

Таким чином, зміна особою місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання соціальних виплат.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Слід також звернути увагу на додержання принципу верховенства права, який передбачає дотримання, в тому числі вимог, "законності", яким передбачається можливість втручання у основоположні свободи. Так, у рішенні від 26 червня 2016 по справі "Суханов та Ільченко проти України" заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94,пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Отже, аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, ст.46 Закону № 1058-VI, оскільки позивачу припинено виплату страхових виплат за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачу нараховано та виплачено страхові виплати за період з 01.01.2017р. по 30.11.2017р. та за період з 01.06.2018р. по 31.12.2018р.

Відповідно до довідки від 21.01.2018р. №17-27/102 страхові виплати за травень 2018р. у розмірі 7.888,15 грн. проведена у червні 2018р.

Разом з тим, за період з 01.12.2017р. по 30.04.2018р. страхові виплати не нараховані та не виплачені (а.с. 32).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, у формі постанови від 03.11.2017р. №2008/3147/3147/34 щодо припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати та зобов'язання поновити з 01.12.2017р. по 30.04.2018р. нарахування та виплату щомісячної страхової виплати позивачу.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 по справі № 520/14/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Н.В. Шевцова