Справа № 120/4272/18-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4272/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

23 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці. З 05.07.2017 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VII "Про державну службу", стаж державної служби з 03.11.1999 по 04.07.2017 року становить 17 років 07 місяців.

21.08.2018 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з заявою щодо надання інформації про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, зокрема врахування сум матеріальної допомоги.

Листом від 07.09.2018 року №279/Л-1 відповідачем повідомлено, що матеріальна допомога враховується не в повному обсязі, а лише в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді, тобто 1/12, множиться на кількість місяців в році окремо, а саме: окремо визначається за 2016 рік та окремо за 2017 рік. Загальна сума скоригованих матеріальних допомог за 2016 рік та 2017 рік ділиться на наявні місяці роботи починаючи з 01.05.2016 року і становить 778,07 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать законодавству України позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів критично оцінює висновки суду першої інстанції про те, що позивач звернулась до управління із заявою, наданою у порядку Закону України "Про звернення громадян", на яку 07.09.2018 року управлінням було, надано відповідь в межах зазначеного Закону та згідно з його положеннями, а тому, дана відповідь носить інформаційний характер і не може бути розцінена як відповідне рішення суб'єкта владних повноважень.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов заявлено на захист своїх прав, свобод та інтересів позивача, оскільки Пенсійним фондом України протиправно не виконано вимоги Закону, внаслідок чого неправильно призначено пенсію.

В даному випадку законодавство не містить жодного припису, яким би встановлювалась умова для спеціального додаткового звернення особи до органів Пенсійного фонду з метою належного виконання ними приписів чинного законодавства. Саме по собі неналежне виконання приписів Закону вже породжує спір і є самостійною підставою звернення до суду.

Щодо наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну служу" №889 - VIII від 10.12.2015 року, втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723 -XII, крім статті 37, якою передбачено право державних службовців на призначення пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок).

Зокрема, пунктом 4 Порядку встановлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, при цьому:

- посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 01.05.2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

- у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 01.05.2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 01.05.2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 01.05.2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць;

- матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

З листа управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 07.09.2018 року №279/Л-1 вбачається, що суму матеріальної допомоги враховано в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді, тобто 1/12, множиться на кількість місяців в році окремо, а саме: окремо зазначається за 2016 рік та окремо за 2017 рік. Загальна сума коригованих матеріальних допомог за 2016 рік та 2017 рік ділиться на наявні місяці роботи починаючи з 01.05.2016 року і становить 778,07 грн.

Управлінням окрім листа надано розрахунок, з якого вбачається, що інші виплати (матеріальна допомога, премії, нараховані за період, що перевищує календарний місяць) обраховані шляхом поділу суми матеріальної допомоги отриманої у відповідному році на 12 місяців і помноженням на кількість відпрацьованих у відповідному році місяців. Суму отриманих результатів поділено на 14 (кількість відпрацьованих місяців у 2016 та 2017 році).

Наведений розрахунок виглядає наступним чином:

4025,72 грн. (матеріальна допомога за 2016 рік) : 12 міс. * 8 міс. = 2683,81 грн.;

16418,47 грн. (матеріальна допомога за 2017 рік): 12 міс. * 6 міс. = 8209,23 грн.;

2683,81 грн. + 8209,23 грн. = 10893,04 грн. : 14 міс. = 778,07 грн.

Виходячи з аналізу наведених вище приписів Порядку №622 вбачається, що дії відповідача щодо використання для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги шляхом ділення сум цих виплат на 12 місяців є протиправними, оскільки такий обрахунок Порядком не передбачено, оскільки вказаний розрахунок проводиться шляхом поділу отриманих сум матеріальної допомоги на кількість з опрацьованих місяців. Будь-яких інших додаткових арифметичних дій Порядком не передбачено.

Таким чином, дії відповідача призводять до звуження прав пенсіонера, оскільки фактично зменшують суму коштів, яку пенсіонер отримує за результатами розрахунку пенсійних виплат.

Так, відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 05.07.2017 року№43/04-45, суми, які є складовими заробітної плати, виплачені мені у період з травня 2016 року : червень 2017 року включно, що складає 14 місяців.

Тому, при визначені розміру пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги повинні бути обраховані шляхом поділу загальної суми виплат за наявні місяці роботи, тобто на 14 місяців, що відповідає положенням п. 4 Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу) на які відповідно Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до спальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються, зокрема, суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з і Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отриманих застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу вказаних норм слідує, що усі отримувані застрахованою особою виплати, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються до заробітку (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно і х того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 16.09.2014 року (справа № 21-314а14) виснував, що аналіз положень ст. 37 Закону №3723-XII, ст. 41 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статті 66 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" дає підстави вважати, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Зважаючи на те, що цей висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, прийнятий за результатами розгляду справи, фактичні обставини в якій є подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - у справі, що розглядається, спір також стосується включення до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру його пенсії сум виплат, з яких було фактично нараховані та сплачені страхові внески, то висновок суду апеляційної інстанції про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та індексація, на які нараховані і сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повинні бути включені до складу заробітної плати державного службовця і враховуватись при обчисленні розміру його пенсії, є правильним.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2018 року (справа № 464/3737/17).

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо неврахування в повному обсязі при перерахунку пенсії державного службовця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) сум матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, матеріальної (грошової) допомоги до відпустки.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з 05.07.2017 року провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням сум матеріальної (грошової) допомоги до відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що вказані в довідці управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці від 05.07.2017 року №43/04-45, шляхом ділення їх загальної суми, а саме 20444,19 грн. на наявні місяці роботи в розрахунковому періоді (з 01.05.2016 по 04.07.2017), а саме на 14 місяців, виходячи з розміру 60% суми заробітної плати.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.