Справа № 1140/2993/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2993/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 (головуючий суддя Пасічник Ю.П.)

в адміністративній справі №1140/2993/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 24.10.2018р. №КР2502/42/АВ/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за результатами інспекційного відвідування посадовими особами відповідача складено акт від 04.10.2018р. №КР2502/42/АВ та встановлено порушення вимог ст.ст. 21, 24 КЗпП України в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, у зв'язку з чим прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу. Позивач вказує на процедурні порушення під час проведення інспекційного відвідування. Зазначає, що всупереч положенням ПКМУ від 26.04.2017р. №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України», інспекційне відвідування фактично відбулось 03.10.2018р. без надання позивачеві направлення на проведення інспекційного відвідування, яке було надано лише 04.10.2018р. Крім того, позивач зазначив, що пояснення відібрані у працівників 03.10.2018р., тобто до моменту пред'явлення направлення на проведення інспекційного відвідування, а тому вказані пояснення не відповідають ознакам допустимого доказу для встановлення факту не оформлення найманого працівника.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач використовувала найману працю гр. ОСОБА_3 без оформлення письмового трудового договору, без обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та без здійснення сплати єдиного страхового внеску на умовах та в розмірі встановленого чинним законодавством України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що інспекційне відвідування фактично відбулося 03.10.2018 року без надання позивачу направлення на проведення інспекційного відвідування. Направлення позивачу було надане лише 04.10.2018 року. Вважає, що інспекційне відвідування відбулося з порушеннями. Письмові пояснення гр. ОСОБА_4 про проходження нею стажування не відповідають ознакам допустимого доказу.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на те, що на підставі інформації про використання найманої праці без офіційного оформлення, відповідно до наказу від 03.10.2018 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 03.10.2018 року проведене інспекційне відвідування з 03.10.2018 року по 04.10.2018 року, за результатами якого складено акт та зафіксовано порушення вимог ст. 24 та ст. 21 КЗпП України щодо укладення трудових відносин.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовою особою відповідача, 03.10.2018р. на ім'я заступника керівника відповідача подано службову записку про те, що під час проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи в м. Світловодськ, виявлено факт використання позивачем праці без оформлення трудових відносин (а.с.35), у зв'язку з чим, 03.10.2018р. відповідачем видано наказ №1347 про проведення інспекційного відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю в термін з 03.10.2018р. по 04.10.2018р. (а.с.37). На підставі вказаного наказу відповідачем виписано направлення на проведенням інспекційного відвідування від 03.10.2018р. №1347/02.8, яке, згідно особистого підпису позивача на примірнику направлення, ним отримано (а.с. 38).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми КЗпП України, норми Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VІ, Закону України "Про оплату праці", норми Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу".

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, 03.10.2018р. посадовими особами відповідача здійснено інспекційне відвідування за місцем здійснення діяльності позивачем: м. Світловодськ, вул. Героїв України, 39, магазин «Суші з собою». Результати інспекційного відвідування оформлено актом від 04.10.2018р. від 04.10.2018р. №КР2502/42/АВ (а.с.15-18).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що розділ ІІІ акту містить опис виявлених порушень, зокрема, встановлено, що гр. ОСОБА_3 стажується у позивача з 30.09.2018р. без укладення трудового договору. При цьому, матеріали справи містять особисті письмові пояснення гр. ОСОБА_3 (а.с.39).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вищевказаними доказами підтверджуються порушення, зафіксовані в акті, а саме порушення вимог ст.ст. 21, 24 КЗпП України.

В письмових поясненнях, наданих гр. ОСОБА_3 чітко зазначено, що вона не працює на умовах трудового договору, вона не працює на умовах цивільного договору, вона працює без укладення договору, при цьому стажування триває з 30.09.2018 року.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції відсутні підстави, для того, щоб спростувати надані докази.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з виявленими порушеннями відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень від 04.10.2018р. №КР2502/42/АВ/П (а.с.19) та прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 10.10.2018р. №КР2502/42/АВ/ТД (а.с.43).

Також, 24.10.2018р. відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №КР2502/42/АВ/ТД-ФС, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 111690 грн. (а.с.13).

Слід зазначити, що вимоги статей 21, 23, 24, 26 КЗпП України, не передбачають проходження стажування особою, яка має намір реалізувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору.

При цьому, відповідно до положень статті 35 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VІ, для безробітних може бути організовано стажування - як різновид підвищення кваліфікації робітників і фахівців з вищою освітою з метою засвоєння особою кращого вітчизняного чи зарубіжного досвіду, набуття практичних умінь і навичок щодо виконання обов'язків на займаній посаді або на посаді, на яку претендує безробітний.

Однак, матеріали справи не містять договір про професійне навчання безробітного у роботодавця, не містять наказ роботодавця про організацію стажування безробітного, не містять програму стажування, зокрема, не містять будь - який документ, що вказував би на урегульованість відносин між позивачем та гр. ОСОБА_3, як між роботодавцем та безробітним по проходженню стажування за професією у відповідності до положень Закону України "Про зайнятість населення".

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведеною відповідачем перевіркою, на підставі наданих документів та пояснень встановлено, що позивач будучи суб'єктом господарювання, відповідно до статей 50 Цивільного кодексу України, 124 Господарського кодексу України наділений правом залучення найманої праці до підприємницької діяльності і виступає однією із сторін трудового договору - роботодавцем.

На підставі вимог статті 21 КЗпП України, позивач зобов'язаний забезпечити реалізацію прав та свобод найманих працівників, на умовах встановлених законодавством про працю, згідно вимог статей 3, 24, 141 КЗпП України. Натомість, з 30.09.2018р. позивачем фактично допущено гр. ОСОБА_3 до виконання роботи, яка полягає у здійсненні нею приймання замовлень від покупців та здійснення розрахунків з ними, в режимі роботи з 14-00 до 19-00 години, але при цьому, трудові правовідносини не оформлені та гр. ОСОБА_3 за виконану роботу заробітну плату не отримувала.

Відповідно до вимог ч.5 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

У відповідності до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.6 ч.1 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми є обов'язковим.

На виконання вимог ст.24 КЗпП України, згідно порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" на роботодавця покладено обов'язок повідомлення про прийняття працівника на роботу місцевий орган Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску.

Однак, зазначена норма не виконана.

Частиною 2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" встановлено обов'язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Натомість, в ході інспекційного відвідування встановлено, що зазначена норма не виконана.

В силу статті 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Однак, найманий працівник, що виконував роботу без оформлення трудових відносин був позбавлений можливості соціального захисту, а саме загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач використовув найману працю гр. ОСОБА_3 без оформлення письмового трудового договору, без обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та без здійснення сплати єдиного страхового внеску на умовах та в розмірі встановленого чинним законодавством України.

У відповідності до ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 ч.2 ст.265 КЗпП України); порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац 8 ч.2 ст.265 КЗпП України).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати не підлягають розподілу.

У зв'язку з знаходженням судді Дурасової Ю.В. у відпустці в період з 12.04.2019 по 19.04.2019 року в повному обсязі постанова виготовлена 24.04.2019.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 10.04.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 24.04.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров