Справа № 620/827/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/827/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа, - ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) 19.03.2019 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач), у якому просить визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 08.10.2018 ВП №25633743.

Позов мотивовано тим, що він має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка утворилась до серпня 2018 року, а відповідачем накладено на нього штраф у розмірі 50% суми заборгованості на підставі норми закону, що набрала чинності з 28.07.2018. Наведене є порушенням статті 58 Конституції України, оскільки раніше існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій на заборгованість, яка виникне після 28.08.2018.

Ухвалою судді від 27.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу 10-денний термін з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 24.04.2019 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду у відкрите судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (26.04.2019). Відзив на позов не надав. Надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з вихідними днями.

Вирішуючи вказане клопотання, суд враховує, що наведені у ньому обставини, з урахуванням положень статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими. Крім того, частиною четвертою статті 287 Кодексу установлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Третя особа у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує такі обставини.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Козелецькому РВ ДВС перебуває виконавчий лист №2-1158/2005, виданий Козелецьким районним судом Чернігівської області 02.02.2006, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3

08.10.2018 головним державним виконавцем винесено постанову (ВП №25633743) про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості по несплаті аліментів стягувачу, що становить 21 370,61 грн. (а.с. 15-16).

Відповідно до складеного відповідачем розрахунку, заборгованість по несплаті аліментів в сумі 41 533,93 грн. виникла за період з квітня по серпень 2018 року.

Не погоджуючись з винесеною відповідачем постановою про накладення штрафу, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404).

Статтею 1 Закону №1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону №1404 порядок стягнення аліментів визначається законом.

Так, відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Вказана стаття викладена у такій редакцій згідно із Законом України №2475-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності з 28 серпня 2018 року.

У свою чергу, згідно зі статтею 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В оскаржуваній постанові про накладення штрафу від 08.10.2018 ВП №25633743 Козелецький РВ ДВС зазначив про наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у сумі 42 741,22 грн., у зв'язку з чим на позивача накладено штраф у розмірі 50% суми заборгованості, що становить 21 370,61 грн. (а.с. 15). Однак, як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 16), остання утворилась за період з квітня по вересень 2018 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства України та те, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з квітня по вересень 2018 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату введена лише з 28 серпня 2018 року, ОСОБА_1 не міг передбачити настання негативних наслідків у зв'язку із несвоєчасністю такої сплати.

Відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, покладено на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 21 370,61 грн, а тому спірна постанова про стягнення штрафу є протиправною та такою, що має бути скасована.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (, вул. Соборності, 30а, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000), третя особа, - ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер, АДРЕСА_2) про визнання неправомірною та скасування постанови - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 08.10.2018 ВП №25633743 про накладення штрафу.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Бородавкіна