Справа № 160/2609/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2019 року Справа № 160/2609/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача не з'явився ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відділ з питань виплати пенсії №20 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
21 березня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відділу з питань виплати пенсії №20 про визнання дій Головного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії за віком з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року та зобов'язання Головного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відділу з питань виплати пенсії №20 нарахувати та виплатити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 призначену пенсію за віком з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в м. Сніжне Донецької обл. Позивач вказує, що з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року нею не була отримана пенсія. На звернення позивача, відповідач листом від 25.02.2019 року №305/04-22/29 повідомив, що на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, було прийнято рішення про зупинення виплати ОСОБА_4 пенсії, починаючи з 01.06.2018 року. З такими діями відповідача позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2018р. прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; звільнено позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви згідно податного ним клопотання. Також у вказаній ухвалі зазначено про те, що позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду з позовом.
Відповідач через відділ діловодства суду надав відзив на позовну заяву, у якій просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних причин. Позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку у відповідача. З 01.06.2018 року статус позивача було змінено на «переселенець не зареєстрований», що стало підставою для блокування виплати пенсії. Припинення виплати пенсії відбулося автоматично внаслідок отримання даних з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів, вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан». На підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Першотравенської міської ради (протокол № 16 від 18.07.2018 року), виплату пенсії позивачу було відновлено автоматично з 01.06.2018 року; однак у матеріалах пенсійної справи відсутнє документальне підтвердження поновлення виплати пенсії. Відповідач зазначає, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Позивач у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач наголосив на тому, що сума пенсії позивачу за спірний період станом на день розгляду справи фактично не виплачена.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 виданий 14.05.1997 Сніжнянським МВУМВСУ в Донецькій області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3.
З 01.06.2018 року по 01.10.2018 року ОСОБА_4 не отримувала пенсійних виплат. До теперішнього часу заборгованість за 01.06.2018 року по 01.10.2018 року ОСОБА_4 так і не отримано.
18.02.2019 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. Однак, листом від від 25.02.2019 року №305/04-22/29 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що підставою для припинення пенсійних виплат слугувало тривала відсутність ОСОБА_4 за місцем фактичного проживання, у зв'язку з чим прийнято рішення про призупинення виплати пенсії починаючи з 01.06.2018р. Окрім цього відповідно до особистої заяви від 09.07.2018 року та на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №16 від 18.07.2018 року ОСОБА_4 з моменту припинення було поновлено виплату пенсії.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі по тексту Закон України №1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону України № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону України № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону України № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною першою статті 49 Закону України № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, виплату пенсії ОСОБА_4 було призупинено з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року з підстави не реєстрації за фактичним місцем проживання.
Водночас Закон України № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність за фактичним місцем проживання пенсіонера.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Водночас, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного рішення, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на підставі якого була б призупинена виплата пенсії позивачу з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року.
Однак, як свідчить аналіз положень Закону України № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняттям пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статті 49 цього Закону.
Отже, судом встановлено порушення прав позивача щодо припинення та неотримання пенсійних виплат у період 01.06.2018 року по 01.10.2018 року.
Однак, відсутність відповідного рішення Пенсійного органу відносно припинення виплат пенсії не є підставою вважати, що право позивача на отримання пенсійних виплат не було порушено.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі №805/402/18 (провадження № 11-644асі18), яка є зразковою справою.
Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Таким чином, припиняючи ОСОБА_4виплату пенсії з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року, відповідач порушив право позивача на мирне володіння своїм майном.
Як свідчать матеріали справи, виплату пенсії позивачу було поновлено, однак заборгованість по пенсії за спірний період не нараховано та не виплачено.
Таким чином, враховуючи те, що судом доведено порушення відповідачем прав позивача шляхом припинення пенсійних виплат у спірний період, у зв'язку з чим, суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразились у невиплаті пенсії ОСОБА_4 з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року є протиправними та задля належного захисту прав позивача суд вважає за потрібне зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відділ з питань виплати пенсій № 20 нарахувати та виплатити ОСОБА_4 пенсію за віком з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред'явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 Федорівнипідлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору,у зв'язку з цим, розподіл судових витрат не здійснюється .
Керуючись ст. 242-243, 245-246, 258, 371 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати ОСОБА_4 пенсії за віком з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відділ з питань виплати пенсії №20 нарахувати та виплатити ОСОБА_4 пенсію за віком з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 травня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили станом на 08.05.2019 року Помічник судді З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Златін Лісна А.М. Лісна А,М.