Справа № 826/9588/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення адміністративного позову в частині позовних вимог без розгляду

02 травня 2019 року справа №826/9588/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні клопотання Міністерства закордонних справ України про залишення адміністративного позову без розгляду та заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
доМіністерства закордонних справ України (далі по тексту - відповідач, МЗС України)
провизнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства закордонних справ України в особі Міністра закордонних справ Клімкіна Павла Анатолійовича, в якому просив: 1) визнати протиправними, корупційними та дискримінаційними дії відповідача і його посадових осіб, які пов'язані з проходженням позивачем державної (дипломатичної) служби, у тому числі у довготерміновому відрядженні в Посольстві України в США, і тривають на час розгляду судом даної справи, та проявилися у затриманні присвоєння чергового дипломатичного рангу, достроковому відкликанні з довготермінового відрядження, позбавленні доступу до робочого місця і права на працю та можливості заробляти на життя, відмовах в зустрічі з керівництвом МЗС України, відмові у ознайомленні з документами щодо проходження державної служби (у тому числі з висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача та її дисциплінарною справою), відмові у проведенні обов'язкової атестації та щорічної оцінки позивача; 2) визнати протиправною, корупційною та дискримінаційною бездіяльність відповідача і його посадових осіб щодо забезпечення дотримання прав та законних інтересів позивача, виконання вимог чинного законодавства, а також рішень суду, що набрали законної сили, що призвело до виживання зі служби, утисків, створення несприятливих умов для подальшого проходження служби ОСОБА_1; 3) визнати протиправною бездіяльність відповідача у присвоєнні ОСОБА_1 наступного дипломатичного рангу та зобов'язати вирішити питання про присвоєння позивачу дипломатичного рангу першого секретаря другого класу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/9588/17; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що фактично відповідачем за даним адміністративним позовом є МЗС України.

03 серпня 2018 року представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду, у зв'язку із пропуском строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що позивач оскаржує події, які відбувались на території США до березня 2016 року, а звернення, на які посилається ОСОБА_1, датовані серпнем 2014 року, лютим 2016 року, квітнем 2016 року, травнем 2016 року.

ОСОБА_1 подано заперечення проти вказаного клопотання відповідача від 27 серпня 2018 року, у якому зазначає наступне: скасування протиправного наказу МЗС України про дострокове відкликання позивача з довготермінового відрядження є істотною правовою зміною у взаєминах; 07 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо поновлення його прав та інтересів та із пропозицією особистої зустрічі з метою вирішення питань, що накопичились за час судового розгляду, за результатами розгляду якої, відповідач, з порушенням строків, визначених Законом України "Про звернення громадян" відмовив у зустрічі та поновленні законних прав та інтересів позивача; 16 червня 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою щодо з'ясування фінансових та інших питань, однак 26 липня 2017 року, з порушенням строків, визначених Законом України "Про звернення громадян", відповідачем повторно відмовлено у зустрічі та у виконанні постанови суду; не маючи можливості зустрітися з керівництвом відповідача, у заяві від 21 липня 2017 року позивач узагальнено виклав письмово свої питання до відповідача стосовно проходження державної служби з урахуванням правового статусу позивача, визначеного рішенням суду, на що відповіді по суті не отримав; з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів - 17 березня 2017 року до дня подання позову - 01 серпня 2018 року пройшло 4 місяці 14 днів, а з моменту направлення відповідачу переліку питань, що стосуються проходження позивачем державної служби - 21 липня 2017 року, які накопичились за час судового розгляду, відповіді на які не отримано - менше одного місяця.

Крім того, у запереченнях проти клопотання від 26 січня 2018 року позивач зазначив, що протиправні і дискримінаційні дії та бездіяльність відповідача з утисків позивача та виживання зі служби розпочалися із березня 2014 року та тривають не припиняючись.

19 листопада 2018 року позивачем подано до суду заяву про поновлення процесуального строку у справі №826/9588/17 в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та дискримінаційними дій відповідача, яку обґрунтовано наступним: порушення відповідачем прав та законних інтересів носить множинний та комплексний характер, а тому складно встановити момент, коли позивач первинно дізнався чи міг дізнатися про порушення прав; позивач був змушений звертатися із чисельними запитами та заявами до відповідача та його посадових осіб, а також до інших державних органів, у тому числі і правоохоронних, для того, щоб отримати документи, дізнатися необхідну інформацію та кваліфікувати дії та бездіяльність відповідача, що потребувало дуже багато часу; позивач намагався вирішити всі непорозуміння позасудовими методами; про значну частину доказів, що обґрунтовують позовні вимоги позивач дізнався і продовжує дізнаватись в процесі розгляду інших судових справ; перебуваючи у закордонному відрядженні позивач знаходився під постійним психологічним тиском та тотальним контролем з боку відповідача, без можливості захищати свої права і вести свої справи в Україні, а також оформити повноваження представника для представництва інтересів та захисту прав; порушення прав та законних інтересів позивача тривають безперервно.

В судове засідання, призначене на 26 квітня 2019 року, представники сторін до суду не прибули, у зв'язку із чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось; на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши заявлені клопотання, дослідивши матеріали справи та норми чинного законодавства, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як визначено в частині третій статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом строк звернення до суду, у тому числі у справах щодо проходження публічної служби, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як встановлює частина перша статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Тобто, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються в цьому питанні певною свободою розсуду (справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини").

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

В частині визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій відповідача і його посадових осіб, що проявилися у затриманні присвоєння чергового дипломатичного рангу, суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/5097/16, предметом розгляду якої було визнання протиправними дій МЗС України щодо не присвоєння чергового рангу, зобов'язання вчинити дії щодо присвоєння чергового дипломатичного рангу та нарахування і виплата не донарахованої суми грошового забезпечення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року у справі №826/5097/16, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність МЗС України щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу та зобов'язано вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу.

Вказаною постановою зокрема встановлено, що наказом від 25 липня 2012 року №1580-ос позивачу присвоєно дипломатичний ранг другого секретаря другого класу, а право на присвоєння чергового дипломатичного рангу позивач набула з 28 липня 2015 року.

З наведеного вбачається, що про затримку присвоєння чергового дипломатичного рангу позивачу було достеменно відомо станом на момент звернення до суду в адміністративній справі №826/5097/16.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій відповідача і його посадових осіб, що проявилися у достроковому відкликанні з довготермінового відрядження та позбавленні доступу до робочого місця і права на працю та можливості заробляти на життя, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року МЗС України прийнято наказ №377-ос "Про відкликання ОСОБА_1", згідно якого ОСОБА_1 другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України в Сполучених Штатах Америки, відкликано в Україну 07 березня 2016 року у зв'язку із закінченням довготермінового відрядження.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року в адміністративній справі №826/5863/16, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано протиправними дії МЗС України щодо передчасного відкликання позивача з посади другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України США та скасовано оскаржуваний наказ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

З наведеного вбачається, що протиправність дій щодо дострокового відкликання з довготермінового відрядження встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, що свідчить про обізнаність позивача про порушення своїх прав та законних інтересів на час звернення до суду у вказаній справі.

У свою чергу, про існування обставин, які, на думку позивача, порушують його права, в контексті заявлених позовних вимог в частині позбавлення доступу до робочого місця і права на працю та можливості заробляти на життя, позивачу було відомо з дня його відкликання з довготермінового відрядження, тобто з 07 березня 2016 року.

При цьому, прийняття судом рішення про скасування наказу, який був підставою для відкликання з довготермінового відрядження, про яке позивачу було достовірно відомо, дає підстави стверджувати про обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності порушеного права у січні 2017 року.

В частині позовних вимог про визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій відповідача і його посадових осіб, що проявилися у відмовах в зустрічі з керівництвом МЗС України, суд звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявами від 07 лютого 2017 року та від 16 червня 2017 року, у яких повідомляла про готовність провести зустріч з державним секретарем МЗС України А.І. Заяцем з питань визначення строків повернення на робоче місце до Посольства України в США та виплати належного їй грошового забезпечення.

За результатами розгляду вказаних заяв позивача, МЗС України листами від 10 березня 2017 року №201/19-091-1050 та від 19 липня 2017 року №201/19-091-2373 надано відповідь, у якій повідомляється про доцільність розгляду порушеного у зазначеному зверненні питання після прийняття Вищим адміністративним судом України рішення за результатами розгляду ним касаційної скарги МЗС України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі №826/5863/16.

Таким чином, позиція відповідача, яка на думку позивача порушує його право на зустріч з керівництвом МЗС України була відома позивачу в результаті отримання ним листа від 10 березня 2017 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що повторні звернення позивача із даним питанням не можуть вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

В частині відмови МЗС України у ознайомленні з документами щодо проходження позивачем державної служби (у тому числі з висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача та її дисциплінарною справою) та відмови у проведенні обов'язкової атестації та щорічної оцінки позивача, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається зі змісту листа ОСОБА_1 від 22 серпня 2014 року, адресованого Послу України в США Моцику О.Ф., позивач просив особистого втручання щодо надання йому засвідчених копій всіх матеріалів, що стосуються проходження державної (дипломатичної) служби та які стали підставою для видачі наказу від 28 липня 2014 року №1699-ос "Про оголошення догани ОСОБА_1", а також забезпечення права безперешкодно ознайомлюватись з такими матеріалами.

В матеріалах справи міститься службова записка ОСОБА_1, датована 29 лютого 2016 року, в якій позивач просить провести щорічне оцінювання виконання посадових обов'язків, а також заява про переведення, за результатами щорічного оцінювання виконання обов'язків та завдань у 2015 році, з посади другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України в Сполучених Штатах Америки на посаду першого секретаря цього ж Посольства, до якої додається бланк щорічної оцінки за результатами 2015 року.

Наведене свідчить, що позиція МЗС України та його посадових осіб щодо ознайомлення з документами щодо проходження позивачем державної служби (у тому числі з висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача та її дисциплінарною справою) була відома позивачу ще у 2014 році, а факт обізнаності позивача станом на 29 лютого 2016 року про порушення його права щодо проведення обов'язкової атестації та щорічної оцінки підтверджується вказаною службовою запискою, що позивачем не заперечується.

З даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулась 01 серпня 2017 року, тобто поза межами місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Докази, які спростовують вищезазначене в матеріалах справи відсутні.

Позивач зазначає, що нею вживались заходи з метою досудового вирішення спору, однак невжиття відповідачем заходів щодо розгляду звернень позивача та повторні звернення з тих же питань не можуть вважатися істотною перешкодою для звернення позивача до суду, а тому суд приходить до висновку, що докази поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом позивачем до суду не надано.

Посилання позивача на те, що оскаржувані дії відповідача носять триваючий характер також не можна вважати обставинами, що перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України та іншими нормативно-правовими актами не передбачено будь-яких виключень в частині обчислення строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що позивач не надав доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із позовом в частині визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій та бездіяльності відповідача і його посадових осіб.

В даному випадку, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається таких обставин, які б непереборно перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, якщо позивач вважав їх порушеними, суд приходить до висновку про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 у цій частині без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Міністерства закордонних справ України про залишення адміністративного позову без розгляду в частині позовних вимог задовольнити.

2. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій відповідача і його посадових осіб відмовити.

3. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України в частині позовних вимог про визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій Міністерства закордонних справ України і його посадових осіб, які пов'язані з проходженням ОСОБА_1 державної (дипломатичної) служби, у тому числі у довготерміновому відрядженні в Посольстві України в США, і тривають на час розгляду судом даної справи, та проявилися у затриманні присвоєння чергового дипломатичного рангу, достроковому відкликанні з довготермінового відрядження, позбавленні доступу до робочого місця і права на працю та можливості заробляти на життя, відмовах в зустрічі з керівництвом Міністерства закордонних справ України, відмові у ознайомленні з документами щодо проходження державної служби (у тому числі з висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача та її дисциплінарною справою), відмові у проведенні обов'язкової атестації та щорічної оцінки позивача залишити без розгляду.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко