Справа № 440/131/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Костенко Г.В.

24 квітня 2019 р.Справа № 440/131/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство соціальної політики України, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а:

14.01.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить:

- стягнути з відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації на її користь матеріальну шкоду в розмірі 552.482,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100.000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що вона є особою постраждалою від наслідків аварії на ЧАЕС. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 25.02.2011 року зобов'язано УПФУ в Лубенському районі: провести перерахунок її державної пенсії та виплачувати відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», починаючи з 06.04.2010 року та провести перерахунок її щомісячної додаткової пенсії та виплачувати відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», починаючи з 06.04.2010 року.

Позивач вказує, що означене судове рішення, яке набрало законної сили, пенсійний фонд відмовляється виконувати. Відтак, в даній ситуації єдиним способом захисту її прав є звернення до суду із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1, відповідач просить відмовити у задоволенні її позову, посилаючись на те, що позивачем не наведено жодних фактів та не надано належних доказів порушення Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації її прав. Крім того, наголошує, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

У відповіді на відзив позивач просить суд не брати до уваги доводи відповідача, та задовольнити її позов у повному обсязі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року провадження у справі № 440/131/19 за позовом ОСОБА_1 закрито.

Висновок суду про закриття провадження вмотивований тим, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказує, що Конституцією України гарантується кожному громадянину (Стаття 56) право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Скаржиться на те, що закриваючи провадження у справі з рекомендацією звернутися до суду в порядку цивільного судочинства, вона не отримала судового захисту, як визначено статтею 5 КАС України.

Розуміючи, що позов і позовні вимоги складні, що її права порушені державою Україною, прийняттям і застосуванням нормативних документів, які протирічать Конституції України і європейському праву, зазначає, що її не можуть позбавити пенсії, яка виплачувалася за судовим рішенням, не можуть позбавити права отримувати щорічну допомогу на оздоровлення в належному розмірі.

Ні за яких обставин в Україні не можуть бути порушені вимоги ст. ст. 1, 2, 6, Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 13 Європейської соціальної хартії.

Позивач вказує, що рішення Лубенського міськрайонного суду від 25.02.2011 року, якою задоволені її вимоги про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі провести перерахунок державної пенсії та виплачувати відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», починаючи з 06.04.2010 року, а ткож зобов'язання пенсійний орган провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії та виплачувати відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» починаючи з 06.04.2010 року, - не скасовано і обов'язкове для виконання на всій території України. Але, Управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі відмовлялося виконувати рішення суду.

За її виконавчим листом органи ДВС України відкрили виконавче провадження, але потім його закінчили, мотивуючи відсутністю коштів у державі.

До того ж, відповідачі незаконно не визнають її право на щорічну допомогу на оздоровлення встановленою Законом України № 796-12.

Отримавши безліч відповідей на звернення, оскаржила у судовому порядку рішення і дії державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження за указаним судовим рішенням. Після апеляційного перегляду справи, 06.02.2019 року виконавче провадження знову було відкрито.

Підсумовуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, або повернути справу № 440/131/19 до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

Іншими учасниками справи в апеляційному порядку зазначена ухвала не оскаржена.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Особливістю цих відносин є те, що вони пов'язані із реалізацією прав, свобод та інтересів суб'єктів у сфері публічно - правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій. Проте, предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що регулюється нормами цивільного судочинства України.

З огляду на те, що позивачем не оскаржується законність рішень, дії чи бездіяльності Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, Головне управління погоджується з позицією суду, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відшкодування майнової та моральної шкоди. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 539/1118/19. Відтак, на даний час існує той самий спір між тими самими сторонами, про той самий предмет в Лубенському міськрайонному суді Полтавської області.

При цьому вказує, що позивач не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не одержує. ОСОБА_1, як одержувач пенсії за інвалідністю, перебуває на обліку в Лубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 41/26486, територіальне управління відповідно, до покладених на нього завдань, зокрема: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до законодавства.

Вказує, що нарахування пенсійних виплат особам, що отримують пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й тих, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, починаючи з дати набрання чинності постанов Уряду № 745, № 1210 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами.

За наведеного вище, пенсійний орган просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У відповіді на відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області позивач підтвердила, що провадження в порядку цивільного судочинства відкрито у Лубенському міськрайонному суді.

Зазначає, що у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області обґрунтовує діяльність органів як правомірну, з якої вбачається, що вони не визнають її права на отримання коштів матеріальної і моральної шкоди, що вони підтримують свої дії щодо невиплат належних соціальних і пенсійних коштів, та вважають, що вимоги нормативних документів, за якими вони нараховували і нараховують соціальні виплати, є законними.

Пенсійний орган у своїх відповідях стандартно посилається на постанови Кабінету Міністрів України № 1210 і № 745 і, на думку позивача, неправомірне рішення Конституційного суду від 26.12.2011 року 20-р2011, яким узаконені дії виплачувати пенсію у інших розмірах, чим це передбачено законами України.

Позивач вважає, що у відзиві на апеляційну скаргу Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області не наведеного ніякого обґрунтування і заперечення щодо законності її вимог про стягнення з відповідача матеріальної і моральної шкоди.

За таких обставин, просить відхилити вимоги, які вбачаються з відзиву, а у разі, якщо розгляд судової справи буде розглядатися в апеляційній інстанції, - задовольнити позов.

Заперечуючи проти аргументів апеляційної скарги ОСОБА_1, покладених в обґрунтування її вимог, відповідач Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації наводить доводи, аналогічні тим, що наведені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області у відзиві на апеляційну скаргу.

Просить залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року про закриття провадження у справі № 440/131/19, - без змін.

У відповіді на відзив Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації позивач посилається на визначене нею у позові та відповіді на відзив пенсійного органу.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу, відповідно до приписів ст. 316 КАС України, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України (п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України).

Як убачається з позовної заяви ОСОБА_1, звертаючись до адміністративного суду з вимогою про стягнення з Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення 552.482,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 100.000,00 грн. у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач ОСОБА_1 вимог вирішення публічно-правового спору не заявляє.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко
Постанова у повному обсязі складена і підписана 03 травня 2019 року.