Справа № 520/10865/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Старосєльцева О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 р. Справа № 520/10865/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Шевцової Н.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.03.19 по справі № 520/10865/18

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Боклага Сергія Сергійовича

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Боклага Сергія Сергійовича, в якому просить суд зобов'язати Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області - Боклага Сергія Сергійовича внести до Державного реєстру прав запроваджену ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.06.2018р. по справі №635/4298/18 (провадження №2/635/2457/2018) заборону вчиняти дії щодо відчуження будь-яким способом земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, зареєстрованою за ОСОБА_3, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 23.10.2015 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав НОМЕР_2, номер запису про право власності (в Державному реєстрі прав) НОМЕР_3; земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_4, зареєстрованою за ОСОБА_4, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 23.10.2015 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав НОМЕР_5, номер запису про право власності (в Державному реєстрі прав) НОМЕР_6; земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_7, зареєстрованою за ОСОБА_5, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 26.10.2015 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав НОМЕР_8, номер запису про право власності (в Державному реєстрі прав) НОМЕР_9; земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_10, зареєстрованою за ОСОБА_6, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 26.10.2015 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав НОМЕР_11, номер запису про право власності (в Державному реєстрі прав) НОМЕР_12; земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_13, зареєстрованою за ОСОБА_7, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 26.10.2015 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав НОМЕР_14, номер запису про право власності (в Державному реєстрі прав) НОМЕР_15.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 25.06.2018р. Харківським районним судом Харківської області у порядку ст.ст.149, 150 Цивільного процесуального кодексу України по справі №635/4298/18 було постановлено ухвалу про забезпечення цивільного позову шляхом встановлення заборони вчиняти дії по відчуженню земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_4, НОМЕР_7, НОМЕР_10, НОМЕР_13.

05.09.2018р. представником позивача до Центру надання адміністративних послуг Харківської районної державної адміністрації Харківської області було подано копію зазначеної ухвали суду.

13.09.2018р. представником позивача було подано інформаційний запит у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» з приводу внесення ухвали райсуду до відповідних реєстрів.

Листом від 20.09.2018р. №0613/110 за підписом заступника голови РДА на згаданий інформаційний запит була надана відповідь про реєстрацію рішення суду у базі даних заяв.

01.10.2018р. представником позивача було повторно подано інформаційний запит у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» з приводу, зокрема, надання витягу з Державного реєстру речових прав про заборону вчинення реєстраційних дій стосовно земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_4, НОМЕР_7, НОМЕР_10, НОМЕР_13.

Листом від 05.10.2018р. №06-13/118 за підписом заступника голови РДА на згаданий інформаційний запит була надана відповідь, до якої долучено сформовані відповідачем відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав.

Позивач не погодився із такими діями відповідача та звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт - державний реєстратор взагалі не знаходився у правових відносинах з позивачем з приводу державної реєстрації обтяжень стосовно земельних ділянок на підставі рішення цивільного суду.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

За визначенням п.1 ст.1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.3 названого закону до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб'єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб'єкту звернення, а також об'єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

У силу дії ч.1 ст.9 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративні послуги надаються суб'єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

Згідно з ч.3 ст.10 цього ж закону суб'єкт надання адміністративних послуг надає адміністративну послугу, а центр надання адміністративних послуг забезпечує організацію надання такої послуги у найкоротший строк та за мінімальної кількості відвідувань суб'єктом звернення.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про адміністративні послуги» визначено, що центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або структурний підрозділ місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що зазначений у ч.2 цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги через адміністратора шляхом його взаємодії з суб'єктами надання адміністративних послуг.

За правилом ч.1 ст.13 названого закону суб'єкт звернення для отримання адміністративної послуги в центрі надання адміністративних послуг звертається до адміністратора - посадової особи органу, що утворив центр надання адміністративних послуг, яка організовує надання адміністративних послуг шляхом взаємодії з суб'єктами надання адміністративних послуг.

У відповідності до п.п.2 п.11 Розпорядження КМУ від 16.05.2014р. №523-р (із змінами та доповненнями) надання послуг, передбачених пунктами 52, 54, 78-80, 84 переліку, затвердженого цим розпорядженням, здійснюється через центри надання адміністративних послуг, утворені згідно із Законом України "Про адміністративні послуги", на основі узгоджених рішень між суб'єктами надання адміністративних послуг та органами, якими утворено такі центри.

Державна реєстрація обтяжень нерухомого майна у якості адміністративної послуги передбачена п.41 згаданого переліку і відбувається у порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За визначенням п.5 ст.2 означеного закону обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

У силу п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною 1 ст.5 указаного закону прямо передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

За правилом ч.3 ст.13 цього ж закону розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; 3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень.

Згідно з абз.1-3 ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» формування заяв у сфері державної реєстрації прав та/або їх реєстрація проводиться у базі даних заяв. При прийнятті заяв у паперовій формі обов'язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав. У базі даних заяв також реєструються рішення судів, заяви власників об'єктів нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, рішення судів про скасування відповідних рішень судів, заяви власників об'єктів нерухомого майна про відкликання власних заяв про заборону вчинення реєстраційних дій.

Абзацом 2 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обтяжень, іпотек речових прав проводиться у строк, що не перевищує двох робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

Аналізуючи положення наведених норм закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державна реєстрація заяви про обмеження речового права та державна реєстрація самого обмеження речового права є окремими та самостійними, але залежними між собою управлінськими діями владного суб'єкта, котрі відбуваються у послідовній черговості, а саме: 1) реєстрація заяви, 2) проміжок часу не більше двох робочих днів, 3) реєстрація обтяження.

Норми Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджено постановою КМУ №1127 від 25.12.2015р. із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №1127) цього правила змінити не здатні, позаяк містяться в акті права нижчої юридичної сили.

Водночас із цим, колегія суддів не знаходить підстав для обтяження відповідача обов'язком провести державну реєстрацію обтяжень за рішенням суду, адже згідно з п.6 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до п.п.2 і 3 ч.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» окремими суб'єктами державної реєстрації прав є як виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, так і державні реєстратори прав на нерухоме майно.

У спірних правовідносинах заяви про державну реєстрацію обтяжень стосовно земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_4, НОМЕР_7, НОМЕР_10, НОМЕР_13 були подані представником позивача до Центру надання послуг Харківської РДА Харківської області.

До відповідача як державного реєстратора речових прав на нерухоме майно такі заяви не надходили.

З приєднаних до справи документів вбачається, що відповідач при виконанні вимог інформаційного запиту позивача від 01.10.2018р. лише сформував відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав. Адміністратором послуг Харківської районної державної адміністрації Середіною Ларисою Іванівною рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій до Відділу державної реєстрації Харківськогої державної адміністрації на обробку передано не було, оскільки вчинення таких дій в даному випадку не передбачено ані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ані Порядком №1127.

Колегія суддів зазначає, що частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 5 КАС України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України в пп. 3.6 п. 3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

З огляду на зазначене, з урахуванням приписів ст.ст. 2, 5 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем у даній справі права позивача не порушувались, оскільки він лише сформував відомості для відповіді на інформаційний запит. При цьому, саму ухвалу Харківського районного суду Харківської області відповідач не отримував та не реєстрував.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт - державний реєстратор взагалі не знаходився у правових відносинах з позивачем з приводу державної реєстрації обтяжень стосовно земельних ділянок на підставі рішення цивільного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 по справі № 520/10865/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді Н.В. Шевцова І.М. Ральченко