Справа № 810/919/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Київ № 810/919/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., при секретарі судового засідання Волощук В.В., за участю:

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Загородній С.С.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки)

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 22 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 29.05.2017 по 02.06.2017 відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності платника податків - ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 в рамках кримінального провадження від 09.09.2016 № 0000054, за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

За результатами вищезазначеної перевірки було складено акт від 12.06.2017 № 372/10-36-13-09 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

Позивач стверджує, що відповідачем зроблено хибні висновки в акті перевірки про встановлені порушення: п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014-2015 роки в сумі 876 428,81 грн; п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010, що призвело до заниження військового збору за 2015 рік в сумі 72 782,49 грн; п. 181.1 ст.181, п. 183.1 ст.183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2014-2015 роки в сумі 1 055 730,00 грн; п.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 № 2664-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску за 2014-2015 роки в сумі 89 995,12 грн.; пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, в частині неподанні податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки; п.4 ч.2 ст.6, п.11 ст.25 Закону України від 08.07.2010 № 2664-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в частині неподання звітів платника єдиного соціального внеску за 2014-2015 роки, оскільки в акті не було належним чином доведено та обґрунтовано, що позивач здійснював підприємницьку діяльність з продажу нерухомого майна, що є головним аргументом на якому базується висновок акта. Такий аргумент, на думку позивача, є лише припущенням уповноваженої особи, яка здійснювала позапланову невиїзну перевірку, що не може бути достатньою підставою для встановлення порушень та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги.

Позивач вказує, що він будував нерухомість для себе, набував право власності на неї, а потім відчужував.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач позовних вимог не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень відповідач зазначив, що фізична особа ОСОБА_3 систематично протягом 2014-2015 років значиться замовником господарським способом будівництва індивідуальних житлових будинків в с. Мархалівка Київської області. При цьому, період будівництва одного індивідуального будинку сягає лише один-півтора місяця. В подальшому, також протягом 2014-2015 років ОСОБА_3 як власник систематично здійснював відчуження житлових будинків та земельних ділянок на користь інших фізичних осіб.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою позивача встановлено комплекс послідовних дій з продажу нерухомого майна та земельних ділянок, вказані дії мають систематичний характер (54 рази), мета яких є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу майна не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи ОСОБА_3

За наведених обставин, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд відмовити у їх задоволенні повністю.

Протокольною ухвалою від 05.07.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті заявлених позовних вимог.

15 листопада 2018 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог. Так, згідно змісту зазначеної заяви, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 21 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 22 вересня 2017 року.

У ході судового розгляду справи представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в адміністративному позові та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у письмовому відзиві на адміністративний позов та при цьому, наголосив, що при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 21 липня 2017 року відповідачем допущено арифметичну помилку в сумі основного зобов'язання. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої був складений акт від 12.06.2017 № 372/10-36-13-09 (далі - акт перевірки) (том 1, а.с. 17-33).

У висновках зазначеного акта перевірки зафіксовано порушення позивачем норм діючого законодавства, а саме:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014-2015 роки в сумі 876 428,81 грн;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору за 2015 рік в сумі 72 782,49 грн;

- п. 181.1 ст.181, п. 183.1 ст.183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2014-2015 роки в сумі 1 055 730,00 грн;

- п.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 № 2664-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску за 2014-2015 роки в сумі 89 995,12 грн.;

- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, в частині неподанні податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки;

- п.4 ч.2 ст.6, п.11 ст.25 Закону України від 08.07.2010 № 2664-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в частині неподання звітів платника єдиного соціального внеску за 2014-2015 роки.

Як вбачається з акта перевірки, відповідач вказані висновки обґрунтовує наступним.

Так, відповідач зазначає, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області надано доповідну записку від 20.04.2017 № 939/10-36-23 разом з документальним підтвердженням за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, у кримінальному проваджені № 0000054 від 09.09.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України. Поряд з цим, згідно дослідження фахівця № 111/10/36-16-00-14 від 06.09.2016, ОСОБА_3, відповідно до оприлюдненої інформації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України, значиться замовником будівництва об'єктів по таким адресам: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 АДРЕСА_3, АДРЕСА_4.

Платнику податків-фізичній особі ОСОБА_3 для об'єктивного з'ясування обставин викладених у рамках кримінального провадження від 09.09.2016 № 0000054 направлено запит від 24.05.2017 № 1322/ФОП/10-36-13-09 про надання інформації та її документального підтвердження, який вручено особисто ОСОБА_3, на що отримано відповідь в даному запиті про неможливість надати документи.

В ході проведення досудового розслідування, здійснено вилучення документів у ДАБІ Київській області, а саме повідомлення про початок будівництва та декларації про завершення будівництва поданих ОСОБА_3 по вищевказаним об'єктам нерухомості, згідно яких підтверджується факт початку та завершення будівництва таких об'єктів саме ОСОБА_3

Крім того, в ході досудового розслідування проведено вилучення документів у нотаріусів Київської області, в яких здійснювалася перереєстрація вищевказаних об'єктів нерухомості, відповідно до яких підтверджується факт реалізації ОСОБА_3 будинків за вищевказаними адресами та відповідно отримання прибутку.

Відповідачем під час перевірки встановлено, що фізична особа ОСОБА_3 систематично протягом 2014-2015 років значиться забудовником господарським способом будівництва індивідуальних житлових будинків в с. Мархалівка Київської області. При цьому зазначено, що період будівництва одного індивідуального будинку сягає лише один-півтора місяця. В подальшому протягом 2014-2015 років ОСОБА_3, як власник, систематично здійснює відчуження житлових будинків та земельних ділянок на користь інших фізичних осіб.

Отже, позивач здійснював протягом 2014-2015 років діяльність з систематичного продажу нерухомого майна з метою отримання прибутку, провадження якої регулюється статтею 177 розділу IV Податкового кодексу України.

При цьому, податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця була подана лише за 2014 рік з нульовими показниками ведення фінансово- господарської діяльності, за 2015 рік взагалі не подавалася. Податкові декларації про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки фізичною особою ОСОБА_3 також не подавалися. Згідно відомостей про суми отриманих доходів (1-ДФ) фізичною особою ОСОБА_3 з'ясовано про продаж 1-го об'єкту нерухомого майна у 2014 році на загальну суму 609 684,00 грн. (нараховано податок за ставкою 5 % у сумі 30 484,22 грн.) та 3-х об'єктів нерухомого майна у 2015 році на загальну суму 676 817,00 грн. (нараховано податок за ставкою 5% 22 765,85 грн.).

Інформація про ведення Книги обліку доходів і витрат при проведенні перевірки відсутня, інформація та документальне підтвердження витрат, пов'язані з веденням господарської діяльності, також відсутні.

З огляду на зазначене, відповідач дійшов висновку, що фізичною особою ОСОБА_3 занижено суму чистого доходу на загальну суму 6 230 133 грн. (у тому числі 2014 рік - 744 500 грн., 2015 рік - 5 278 633 грн.), чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на суму 5 278 633,00 грн., призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 72 782,49 грн., чим порушено п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено, що фізична особа ОСОБА_3 за перевіряємий період занижено ЄСВ на загальну суму 6 230 133,00 грн., за рахунок заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 на загальну суму 259 352,00 грн. (з урахуванням максимальної величини), чим ворушено вимоги п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI та в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 89 995,12 грн.

В ході проведення перевірки встановлено заниження податкових зобов'язань на загальну суму 1 055 730 грн. в т.ч. 2014 рік - 29 900 грн., 2015 рік - 1 025 830 грн., чим порушено вимоги п. 181.1 ст. 181, п. 183.1 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України.

Не погодившись з висновками акта перевірки, позивач подав до ГУ ДФС у Київській області заперечення на акт перевірки від 07.07.2017 (від 07.07.2017 вих. № 6620/ФОП).

За результатами розгляду заперечень позивача, ГУ ДФС у Київській області листом від 18.07.2017 № 1944/М/10-36-13-09 «Про розгляд заперечення до акту про результати перевірки» вирішено висновки акту перевірки залишити без змін (том 1, а.с. 207-209).

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фіз. осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування на загальну суму 1 095 536,01 грн. (за податковим зобов'язанням - 876 428,81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 219 107,20 грн. (том 1, а.с. 35);

- податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 319 662,50 грн. (за податковим зобов'язанням - 1 055 730 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 263 932,50 грн.) (том 1, а.с. 34);

- податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовій збір на загальну суму 98 974,36 грн. (за податковим зобов'язанням - 79 179,49 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 19 794,87 грн.) (том 1, а.с. 36);

- рішення 22 вересня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 14 217,76 (том 1, а.с. 39);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21 липня 2017 року № Ф- по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 89 995,12 грн. (том 1, а.с. 37).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав скаргу до ДФС України.

За результатами розгляду скарги позивача, ДФС України прийняла рішення від 05.10.2018 № 13125/М/99-99-11-02-01-14, яким податкові повідомлення-рішення від 21.07.2017 № , № , № залишила без змін, а скаргу - без задоволення (том 1, а.с. 40-45).

Не погоджуючись з прийнятими ГУ ДФС у Київській області податковими повідомленнями-рішеннями від 21.07.2017 № , № , № , вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2017 № Ф- та рішенням про застосування штрафних санкцій від 22.09.2017 № , позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основним законодавчим актом, який врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3 статті 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Статтею 9 Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємців від провадження господарської діяльності встановлений статтею 177 ПК України.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді (п. 177.10 ст. 177 ПК України).

Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затверджено Наказом Міністерства доходів і зборі України від 16.09.2013 № 481 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку, зокрема, у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Досліджуючи діяльність позивача як фізичної особи та перевіряючи доводи податкового органу про те, що така діяльність є підприємницькою та передбачає на меті отримання доходу саме підприємцем, а не фізичною особою, судом встановлено наступне.

Протягом 2014-2015 років фізична особа ОСОБА_3 значиться забудовником господарським способом будівництва індивідуальних житлових будинків в с. Мархалівка Київської області. В подальшому протягом 2014-2015 років фізична особа ОСОБА_3, як власник, систематично (52 рази) здійснював відчуження житлових будинків та земельних ділянок на користь інших фізичних осіб. Зазначене сторонами не заперечувалось.

Тобто, позивач систематично отримував дохід від продажу нерухомого майна у 2014-2015 роках, який у вказаному періоді становив 6 230 133 грн. (у тому числі 2014 рік - 744 500 грн., 2015 рік - 5 278 633 грн.).

Відповідно до приписів статті 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.

Суд зазначає, що юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право та дієздатності.

Тобто, фізична особа перебуваючи у статусі суб'єкта підприємницької діяльності може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа, разом з тим, слід враховувати наступне.

Стаття 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження (стаття 25 ЦК України). Цивільна дієздатність фізичної особи визначається її здатністю усвідомлювати свої дії та керувати ними, у окремих випадках, вона обумовлена необхідністю досягнення людиною певного віку, але у будь-якому випадку вона не залежить від інших організаційних або формальних чинників, таких як її реєстрація у компетентних державних органах тощо (стаття 30 ЦК України).

Поряд з цим, ЦК України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Стаття 51 ЦК України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною другою статті 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України).

Відтак, підприємницьку діяльність можна представити як сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації на ринку товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 № 3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Аналогічна правова позиція у тотожних правовідносинах була викладена Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі № 826/13138/15 (№ К/9901/2234/18).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з продажу нерухомого майна є систематичною (52 рази) діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи ОСОБА_3, а отже вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька.

При цьому, сам лише факт підписання зазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням не пов'язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю.

Таким чином, твердження позивача, що об'єкти нерухомості були реалізовані ОСОБА_3 як фізичною особою, а не фізичною особою - підприємцем спростовується вищезазначеним.

До того ж перевірку позивача проведено в рамках кримінального провадження від 09.09.2016 № 0000054, за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ухвали Васильківського міськрайонного суду Київській області від 14.03.2018 у справі №362/558/1, яка, згідно із відмітки на тексті ухвали, набрала законної сили 22.03.2018 підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України. (том 2, а.с. 7-18).

Суд відхиляє посилання позивача, що останній був вимушений у суді визнати свою вину в результаті сильного психологічного тиску, оскільки ОСОБА_3 не звертався до правоохоронних органів щодо протиправного тиску з боку органів державної фіскальної служби та органів прокуратури та не надав суду в ході судового розгляду відповідних доказів на підтвердження цього факту.

Як зазначено судом раніше, у період, що перевірявся, позивач отримав дохід від операцій з продажу об'єктів нерухомого майна на загальну суму 6 230 133 грн. (у тому числі 2014 рік - 744 500 грн., 2015 рік - 5 278 633 грн.), який не був включений до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки.

За даними відомостей з бази даних Державного реєстру фізичних осіб (ф.1ДФ) позивачем з'ясовано про продаж 1-го об'єкту нерухомого майна у 2014 році на загальну суму 609 684,00 грн. (нараховано податок за ставкою 5 % у сумі 30 484,22 грн.) та 3-х об'єктів нерухомого майна у 2015 році на загальну суму 676 817,00 грн. (нараховано податок за ставкою 5 % 22 765,85 грн.).

Відтак, здійснення позивачем підприємницької діяльності у частині продажу об'єктів нерухомого майна призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2014-2015 роки на загальну суму 6 230 133 грн., чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

При цьому, позивачем до заперечень на акт перевірки надано документи, які на думку позивача підтверджують фактичне понесення витрат за перевіряємий період, разом з тим з зазначених документів не можливо встановити кому сплачені кошти, яким чином відбувалась оплата, як зазначені витрати впливають на отримання прибутку встановлене перевіркою позивача.

За встановлених обставин, суд вважає визначення позивачу податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб спірним податковим повідомленням-рішення від 21 липня 2017 року № у загальному розмірі 1 095 536,01 грн. (за податковим зобов'язанням - 876 428,81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 219 107,20 грн.) цілком обґрунтованим.

Крім того, суд погоджується з висновками відповідача щодо необхідності позивача зареєструватися платником податку на додану вартість та, відповідно, нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 180.1 статі 180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Пунктом 181.1 статті 181 ПК України передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Статтею 183 ПК України визначено порядок реєстрації платників податку.

Будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву (п. 183.1 ст. 183 ПК України).

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (п. 183.2 ст. 183 ПК України).

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п. 183.10 ст. 183 ПК України).

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо необхідності позивача зареєструватися платником податку на додану вартість, слід враховувати чи було перевищено суму загального доходу особи від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 300 000,00 гривень, без урахування суми податку на додану вартість, яка була включена у ціну товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював діяльність використовуючи загальну систему оподаткування та за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, згідно відомостей центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб за формою 1-ДФ, загальна сума від здійснення господарських операцій платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 за квітень 2014 року становить 595 000,00 грн.

Відтак, позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість з 01.05.2014 та оподаткувати операції з продажу об'єктів нерухомості податком на додану вартість у розмірі визначеному статтею 193 ПК України.

З огляду на те, що здійснення позивачем операцій з продажу об'єктів нерухомості підлягає оподаткуванню податком на додану вартість, спірне податкове повідомленням-рішення від 21 липня 2017 року № про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 319 662,50 грн. (за податковим зобов'язанням - 1 055 730 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 263 932,50 грн.) є правомірним.

При цьому, суд не приймає до уваги висновок експертів від 29.01.2018 № 95/01/02-18/2901/18-1 за результатами проведення судово-економічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000054, яким встановлено, що висновки акта від 12.06.2017 № 372/10-36-13-09/НОМЕР_6 «Про результати документальної позапланової перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015», в частині заниження ПДФО та ПДВ, з врахуванням витрат, понесених платником податків-фізичною особою ОСОБА_3 за відповідний період в розмірі 3 825 491,00 грн., встановлених за результатами досудового розслідування, підтверджуються частково в розмірі 847 795, 83 грн., в якості податку на додану вартість, який платник податку - фізична особа ОСОБА_3 повинен перерахувати до бюджету (том 1, а.с. 59-88), оскільки з наданих позивачем документів встановити фактичне понесення витрат не можливо.

Більш того, експертами не було враховано, що позивач під час здійснення господарської діяльності був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа, а тому на думку експертів ПДВ повинен нараховуватися з 25.05.2015, а саме не враховувати 4 продажі в 2014 році, 4 в 2015 році. Крім того, з 2015 року суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа підлягає обов'язковій реєстрації платником ПДВ при досягненні оподаткованого доходу в розмірі 1 000 000 грн.

Також заниження загального оподатковуваного доходу за 2014-2015 роки на загальну суму 6 230 133 грн. призвело до неправильного нарахування та сплати позивачем єдиного соціального внеску.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини другою статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частина одинадцята статті 8 Закону № 2464-VI передбачає, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

База оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, регламентується розділом IV ПК України.

Так, відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

За встановлених обставин, обґрунтованими є висновки податкового органу про необхідність сплати позивачу суми нарахувань по єдиному соціальному внеску у розмірі 89 995,12 грн. та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 14 217,76 грн., що свідчить про правомірність прийнятої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 вересня 2017 року № Ф- та рішення від 21 липня 2017 року № .

Разом з тим, щодо правомірності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № , яким позивачу визначено суму військового збору у розмірі 79 179,49 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 19 794,87 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (пп. 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України).

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Згідно з пунктом 163.1 статті 162 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є: 163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); 163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За встановлених обставин, обґрунтованими є висновки податкового органу, що заниження позивачем чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на суму 5 278 633,00 грн., призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 72 782,49 грн.

Натомість, відповідне податкове повідомлення-рішення, яке винесене на підставі акта перевірки, встановлює суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням у розмірі 79 179,49 грн.

При цьому, представником відповідача у відзиві на позов (том І, а.с.105-116) зазначено, що при винесенні податкового повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № відповідачем допущено арифметичну помилку, а саме: визначене основне зобов'язання у розмірі 79 179,49 грн. та штрафна санкція 19 794,87 грн., хоча правильним є 72 782,49 грн. основного зобов'язання та 18 195,62 грн.

З огляду на встановлену невідповідність між висновками акта перевірки та змістом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з урахуванням визнання цієї обставини представником відповідача, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлень-рішення від 21.07.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «військовій збір» за податковим зобов'язанням у сумі 6 397 грн. та за штрафними санкціями у сумі 1 599,25 грн. В іншій частині позовних вимог суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні з урахуванням викладених у рішенні висновків.

Керуючись статтями 9, 14, 69, 73-77, 78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 21.07.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "військовий збір" за податковим зобов'язанням у сумі 6 397 грн. та за штрафними санкціями у сумі 1 599,25 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 грудня 2018 р.