Справа № 0440/5659/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5659/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року, суддя Кальник В. В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області в якому просив визнати протиправним та скасувати:

податкове повідомлення-рішення № -0464/1 від 21.05.2018 року на суму 40 952,69 грн., на суму 4 024,43 грн., загальна сума складає 44 977,12 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 21.05.2018 року № -0464 на суму 40952,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не є власником або орендарем земельної ділянки, за яку нараховано земельний податок, тому не є і платником земельного податку, що є підставою для скасування оскаржених позивачем податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником будівлі боксів літ. Д-1, загальною площею 139,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкодавцем вказаного майна є батько позивача - ОСОБА_2, який з Дніпропетровською міською радою на підставі рішення від 13.07.2005 № 337/29, уклав договір оренди земельної ділянки площею 0,0387 га, за адресою: АДРЕСА_1, по фактичному розміщенню будівлі боксів.

Згідно з п. 12.10 договору оренди земельної ділянки, право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до

осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу.

Позивач не висловив згоду на прийняття спадщини, що зафіксовано у державному земельному кадастрі, а саме, орендарем є спадкодавець, тобто уповноважені органи не здійснили перереєстрацію спірної земельної ділянки за спадкоємцем, оскільки не мають права це зробити без відповідної згоди.

Право оренди є майновим правом, яке може бути успадковане в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5, у разі смерті фізичної особи або ліквідації юридичної особи - наймача (орендаря, користувача) за заявою наймодавця (орендаря, позичкодавця) договір найму (оренди, позички) припиняє свою дію, про що нотаріус робить відповідний напис на всіх примірниках договору та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Позивач не заявляв про свої права на орендовану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, не вступав у спадщину щодо права її оренди, не укладав договорів оренди земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля.

Дніпровська міська рада також не здійснила відповідних дій, а суд першої інстанції не залучив її в якості третьої особи.

За викладених обставин законні підстави для нарахування позивачу земельного податку відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що з часу, коли позивач набув власності на об'єкти нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, у нього виникло право користування земельною ділянкою, та обов'язок сплачувати земельний податок.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної власності належить нерухоме майно: будівлі боксів, об'єкти житлової нерухомості, загальною площею 139,3 кв. м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2.(а. с.12-13)

Спадщину за законом ОСОБА_1 отримав від свого батька ОСОБА_2. (а. с. 14)

22.12.2005 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі.

Предметом цього договору є платне користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером НОМЕР_1.

В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,0387 га.

Договір укладено на п'ятнадцять років.

Пунктом 12.10 вказаного договору визначено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України. (а. с.15-20)

21.02.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано земельний податок за 2016 рік у розмірі 4 024,43 грн., за 2017 рік - 40 952,69 грн., за 2018 рік - 40 952,69 грн. (а. с. 8,10)

Дані Держгеокадастру щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0387 га, на підставі яких здійснено розрахунок земельного податку, долучені до матеріалів справи. (а. с. 42)

Розрахунки земельного податку міститься у матеріалах справи. (а. с. 9,11)

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України)

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. (підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України)

Отже, обов'язок сплачувати земельний податок виникає у власників землі та землекористувачів з дати виникнення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. (стаття 125 Земельного кодексу України)

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». (стаття 126 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК.

Отже вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивачем не заперечується, що з 21.12.2016 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належать будівлі боксів, об'єкти житлової нерухомості, загальною площею 139,3 кв. м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що успадковані ним від батька.

Враховуючи те, що позивач є власником будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 та, враховуючи положення вищезазначених норм, до позивача перейшло право користування земельною ділянкою на якій розміщені ці будівлі та споруди та обов'язок сплати земельного податку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваних повідомлень-рішень з огляду на правомірність їх прийняття.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з 25.04.2019 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25.04.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко