Справа № 823/994/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

Київ

справа №823/994/17

адміністративне провадження №К/9901/1675/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 (головуючий суддя: Рідзель О.А.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 (головуючий суддя: Бабенко К.А., судді: Кузьменко В.В., Степанюк А.Г.)

у справі № 823/994/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у Черкаській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 № 16819-13 про збільшення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 102827,74 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017, адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 № 16819-13.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати прийняті у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, а саме: підпунктів 266.1.1 пункту 266.1, 266.2.1 пункту 266.2, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК), ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). За доводами відповідача, не зважаючи на скасування у судовому порядку пункту 6.2 Положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси», затвердженого рішенням Черкаської місткої ради від 28.01.2016 позивач, зобов'язана була сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у відповідності до норм ст. 266 ПК України за ставками, встановленими рішенням Черкаської міської ради від 25.06.2015 № 2-1312, оскільки є власником нерухомого майна.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, загальною площею 7462,1 кв.м.

У зв'язку із наявністю у позивача об'єктів нерухомого майна відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 № 16819-13 про збільшення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 102827,74 грн.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким, зокрема, викладено в новій редакції ст. 266 ПК України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 ст. 266 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 цієї статті, є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 ст. 266 цього Кодексу встановлено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК України).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

На виконання цих норм Черкаською міською радою прийнято рішення від 25.06.2015 № 2-1312, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси (далі - Положення), яким ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено у 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного року за 1 кв.м бази оподаткування.

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон № 909-VIII) внесено зміни до статті 266 ПК, які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

На виконання вказаних норм Черкаською міською радою 28.01.2016 прийнято рішення № 2-136 (далі- Рішення від 28.01.2016), яким, внесено зміни до рішення від 25.06.2015 № 2-1312 та викладено Положення у новій редакції, пунктом 6.2 якого ставка податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2015 по справі № 712/2617/16-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017, визнано п.6.2 Положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м.Черкаси», затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 28.01.2016 недійсним та нечинним - таким, що не набрав чинності з 01.01.2016.

Застосовуючи вказані правові норми, суди попередніх інстанцій, встановивши у судовому процесі обставини того, що ДПІ визначала суми податкового зобов'язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виходячи зі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановленої пунктом 6.2 Положення у редакції рішення Черкаської міської ради від 28.01.2016 (1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного (податкового) року - 13,78 грн.), зробили правильний висновок про неправомірність застосування цієї ставки з огляду на визнання недійсним та нечинним пункту 6.2 Положення у судовому порядку.

Поряд із цим, встановивши обставини визнання у судовому порядку недійсним та нечинним пункту 6.2 Положення, суди однак не звернули увагу на те, що при визначенні суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки підлягала застосуванню ставка цього податку, яка була визначена у попередній редакції Положення. Як вказує відповідач у своїй касаційній скарзі - 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.метр бази оподаткування. Судами при вирішенні спору не було враховано, що визнання недійсним нормативно-правового акта має наслідком не тільки недійсність з дати, указаній у резолютивній частині судового рішення, але й відновлення дії змінених норм Положення у попередній редакції, що випливає із логіки нормативного регулювання.

Однак обставини щодо ставки податку, який діяв до прийняття рішення Черкаської міської ради від 28.01.2016 судами попередніх інстанцій не було встановлено. Тоді як вказані обставини входять до предмету доказування при вирішення вказаного спору. Неправильність визначення контролюючим органом ставки податку, зокрема і у випадку застосування положень нормативного акту, який визнаний недійсним у судовому порядку, свідчить про неправомірність такого податкового повідомлення-рішення, однак лише у частині суми такого податкового зобов'язання. При цьому за встановлення обставин про дійсну ставку податку, суди не позбавлені можливості виділення з загальної суми податкового зобов'язання, визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями, сум податкового зобов'язання нарахованого правомірно.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко