Справа № 826/2064/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2019 року № 826/2064/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомСпільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.11.2017 №, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» (далі - позивач, СП ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 №.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновку контролюючого органу про порушення позивачем граничних термінів сплати податку на додану вартість. В даному випадку, як пояснив позивач, при подачі в електронному вигляді декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року виникла помилка у програмі, у зв'язку з чим автоматично не заповнився рядок 16.1. Проте вказана помилка в подальшому виправлена позивачем самостійно шляхом подання уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість, яким скориговано та приведено у відповідність відомості у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року та перенесено значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду.

На підставі викладеного, позивач вважає, що податковим органом протиправно нараховані штрафні санкції за нібито порушення термінів сплати податку на додану вартість, тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2018 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/2064/18 та вказану справу 08.02.2018 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2018 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 6 частини 6 статті 12 Кодекс адміністративного судочинства України.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому в обґрунтування своєї позиції вказав на те, що в ході проведеної контролюючим органом камеральної перевірки встановлено, що платник в порушення вимог пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України несвоєчасно сплачено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2017 року. Тому вважає висновки акта перевірки обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення законним та таким, що не підлягає скасуванню.

У відповіді на відзив представник позивача заперечив проти доводів відповідача, зазначивши при цьому, що у нього не було підстав для сплати відповідної суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, оскільки ним у встановленому порядку подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації, яким виправлено недоліки.

Згідно з частиною 3 статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку СП ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» () з питань своєчасності сплати податку на додану вартість за серпень 2017 року по податковій декларації з ПДВ від 19.09.2017 №, за результатами якої складено акт від 05.10.2017 №9652/26-15-12-06.

Проведеною камеральною перевіркою встановлено порушення СП ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» вимог пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, а саме порушено граничні терміни сплати податкового зобов'язання з ПДВ за серпень 2017 року у розмірі 5 120 752,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки від 05.10.2017 №9652/26-15-12-06, на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 №, яким, за затримку на 2 календарних дні сплати грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 5 120 752,00 грн., зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% в розмірі 512 075,20 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, рішенням Державної фіскальної служби України від 24.01.2018 №2389/6/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В свою чергу, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Підпунктами 36.2, 36.3, 36.5 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно із пунктами 37.1 та 37.2 статті 37 Податкового кодексу України, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України).

Пунктом 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначено підстави для припинення податкового обов'язку платника, окрім його виконання, до яких належить: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Податковим кодексом України вимагається від платників податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та усувати самостійно виявлені помилки.

Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України).

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України).

Зокрема, базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з податку на додану вартість визначені нормами пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

Водночас, підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість врегульовані у розділі V Податкового кодексу України.

Згідно пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;

б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно із приписами пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

При цьому, згідно пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України визначено, що сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

З контексту вищенаведених норм права випливає, що відлік 10 календарних днів, що передбачені для самостійної сплати податкового зобов'язання, необхідно відраховувати з останнього дня граничного строку для подання податкової декларації.

Податковим зобов'язанням, в розумінні Податкового кодексу України, визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

А відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошовим зобов'язанням платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Приписами пункту 38.1 та пункту 38.3 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Між тим, за загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абзаці 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно із приписами пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

При цьому, нормами статті 50 Податкового кодексу України передбачено право платника на внесення змін до податкової звітності.

Згідно з пунктом 50.1 цієї статті у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Спеціального строку для сплати грошових зобов'язань з податків, визначених шляхом подання уточнюючих розрахунків для податкової декларації норми Податкового кодексу України не визначають.

Крім того суми податкових зобов'язань, самостійно виправлених платником податком в уточнюючому розрахунку, також вважаються узгодженим грошовим зобов'язаннями з певного податку.

Зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що підставою для застосування до позивача штрафних санкцій згідно статті 126 Податкового кодексу України стало порушення СП ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» приписів пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, у відповідності до яких платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації з ПДВ за серпень 2017 року, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, СП ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» подано до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за серпень 2017 року (реєстраційний номер від 19.09.2017), згідно з якою задекларовано позитивне значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, яке сплачується до державного бюджету (р.18) у сумі 9 336 142,00 грн по строку сплати 30.09.2017.

Однак, як зазначив відповідач, СП ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» погашення самостійно визначеного податкового зобов'язання відповідно до поданої податкової декларації з ПДВ за серпень 2017 року по строку сплати - 30.09.2017, з урахуванням переплати у розмірі 4 215 390,00 грн, здійснило 02.10.2017 у розмірі 1000 грн згідно платіжного доручення від № 12891031 та подачею уточнюючого розрахунку від 02.10.2017 №.

Тобто, з огляду на викладене, відповідач дійшов висновку, що позивачем порушено граничні терміни сплати податку на 2 календарні дні.

В свою чергу, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, звертає увагу на те, що у поданій ним податковій декларації за липень 2017 року, яка прийнята та зареєстрована 17.08.2017, зазначено рядок 21 «Сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» у розмірі 5 120 731 грн.

Тобто вказане значення рядка 21 повинно переноситись до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду.

Проте, як пояснив позивач, подаючи у відповідності до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України за допомогою ПО «M.E.DOC» податкову декларацію з ПДВ за серпень 2017 року виник збій у програмі та автоматично не заповнився рядок 16.1 «Значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду».

У зв'язку з самостійно виявленою помилкою у податковій звітності за звітний період серпень 2017 року (реєстраційний номер від 19.09.2017) позивачем подано уточнюючий розрахунок, який зареєстрований 02.10.2017 за №, у якому у рядку 16.1 перенесено зазначення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду у розмірі 5 120 731 грн.

Тобто, поданням такого розрахунку СП ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» фактично зменшено суму податкових зобов'язань з ПДВ за серпень 2017 року у розмірі 5 120 731 грн, а відтак у позивача відсутній обов'язок щодо сплати відповідного зобов'язання.

Слід зазначити, що усі зазначені вище податкові декларації позивача (звітні та уточнюючі) були прийняті контролюючим органом без зауважень та зареєстровані, що не заперечується відповідачем та підтверджується копіями відповідних квитанцій, відповідно, також відображено в інтегрованій картці платника.

Беручи до уваги вищевикладене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що камеральна перевірка є способом здійснення податкового контролю, що проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком у порядку статті 76 Податкового кодексу України.

Тому при проведенні перевірки відповідачем не перевірено всю звітність позивача, зокрема, щодо незаповнення рядка 16.1 у декларації з ПДВ за серпень 2017 року, тобто не перенесення значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду.

Окрім того, суд зазначає, що уточнюючий розрахунок позивачем подано (02.10.2017) до моменту проведення камеральної перевірки (05.10.2017), проте відповідачем не перевірена належним чином уся податкова звітність за вказаний період, підстави сплати податкових зобов'язань позивачем та, як наслідок, помилково складено висновок про порушення позивачем термінів сплати податкового зобов'язання з ПДВ.

Слід зазначити, що стаття 126 Податкового кодексу України віднесена до глави 11 Податкового кодексу України «Відповідальність», у зв'язку з чим настання відповідальності, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, можливе лише за умови встановлення ознак податкового правопорушення, які визначені у статті 109 Податкового кодексу України, в діяннях особи, що до неї притягається.

В контексті приписів статті 126 Податкового кодексу України така протиправність має полягати в несплаті платником податку узгодженої суми грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом.

Суд зазначає, що для застосування штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України необхідними є наявність існування таких обставин: узгодження грошових зобов'язань та погашення суми податкового боргу із затримкою (понад строки визначені для сплати суми грошового зобов'язання).

Перевіряючи наявність існування обов'язкових ознак податкового правопорушення в діях позивача та обставин застосування до нього відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, суд зазначає, що надання позивачем уточнюючого розрахунку не є сплатою податкового зобов'язання, а є способом коригування самостійно визначеного платником податку податкового зобов'язання, та не є джерелом погашення податкового боргу, а тому не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, пов'язаних із несвоєчасною сплатою податкових зобов'язань.

Отже, при поданні уточнюючих розрахунків відсутній об'єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки подання уточнюючого розрахунку не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, а нарахування штрафних санкцій залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

В контексті наведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість застосування до позивача штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, відтак податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши правову оцінку письмовим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 02.11.2017 №.

Стягнути на користь Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц» (, адреса: 03045, м. Київ, вул. Столичне шосе, 90) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 7681 (сім тисяч шістсот вісімдесят одна) гривня 13 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська