Справа № 826/442/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2019 року № 826/442/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства охорони здоров'я України,
Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
прозобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров'я України (надалі - відповідач-1, МОЗ України) та Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент КМДА) з вимогами (з урахуванням заяв про збільшення та зміну позивних вимог):

- зобов'язати МОЗ України та Департамент КМДА в порядку, визначеному законодавством, розглянути адвокатські запити від 12.10.2015, 02.07.2016 та 02.06.2017 стосовно необґрунтованого встановлення ОСОБА_2 діагнозів психічних захворювань у вигляді «Інвалюційний параноїд» і «Психічний синдром» і надати на них обґрунтовані відповіді.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідачів з метою отримання інформації щодо обставин встановлення діагнозів ОСОБА_2 психічних захворювань у вигляді «Інвалюційний параноїд» і «Психоорганічний синдром». Так, позивачем направлено звернення 26.12.2014 та 10.02.2015 до Міністерства охорони здоров'я України. 12.10.2015 позивачем повторно направлено запити до відповідачів з проханням розглянути їх відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Однак, відповіді надані не були, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

26.01.2016 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в попереднє судове засідання.

28.03.2016 в судовому засіданні представником МОЗ України надано заперечення з проханням відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою позицію правомірністю дій відповідача та безпідставністю заявлених позивачем вимог.

Представник Департаменту КМДА у своїх запереченнях від 19.10.2016 просив відмовити у задоволені позову та наполягав на відсутності правових підстав для задоволення позову.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 за №6924 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/442/16 та вказану справу передано 20.10.2017 на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою від 04.12.2017 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду та призначено попереднє судове засідання.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом викладення його у новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Протокольною ухвалою 11.05.2018 судом відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_3 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

У підготовчому засіданні представник позивача остаточно визначив позовні вимоги, надавши відповідну заяву від 14.09.2018. Також представник позивача підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволені.

Представник відповідача-2 просив відмовити у задоволені позову.

05.11.2018 судом постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

При вирішенні питання щодо порядку розгляду справи судом враховано наступне.

У відповідності до частин 1, 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Пунктом 6 частини 6 цієї ж статті Кодексу встановлено, що справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відноситься до справ незначної складності

За змістом пункту 4 частини 9 статті 171 Кодексу, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Оскільки провадження у даній справі було відкрито до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в новій редакції, суд визнав за доцільне вирішити дане питання у підготовчому засіданні.

При цьому, пунктом 1 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Враховуючи предмет оскарження у даній справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для розгляду даної справи у спрощеному провадженні.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачів із запитами на отримання інформації щодо обставин встановлення діагнозу ОСОБА_2, а саме:

- від 26.12.2014 адресоване Міністру охорони здоров'я України з проханням встанови лікаря-невролога Консультативно-діагностичного Центру Голосіївського району м. Києва (правонаступника Центральної районної поліклініки Голосіївського району), яким 2.03.2005 у ОСОБА_2 діагностовано «Психоорганічний синдром. Дисциркуляторна енцефалопатія II-III ступ. На фоні церебрального атеросклерозу з інтелектуально-мнестичним зниженням». Чи наділяється лікар-невролог такими повноваженнями? Визнати необґрунтованими і безпідставними та спростувати діагнози ОСОБА_2 «Інволюційний параноїд» і «Психорганічний синдром».

На вказане звернення МОЗ України надало позивачу відповідь, в якій зазначило, що у відповідності до статті 4 Закону України «Про судову експертизу» правильність висновку судового експерта забезпечується кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку, забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи, а також, можливістю призначення повторної судової експертизи.

- від 10.02.2015 адресоване Міністру охорони здоров'я України з питаннями, аналогічними тим, що викладені у зверненні від 26.12.2014.

- від 12.10.2015 адресоване Міністру охорони здоров'я України та Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням відповідно до Законів України «Про звернення громадян», «Про психіатричну допомогу», Основ законодавства України про охорону здоров'я - розглянути звернення від 10.02.2015 та негайно надати відповідь у встановленому законодавством порядку.

МОЗ України 29.10.2015 надало позивачу відповідь, в якій зазначається, що повторно порушені у зверненнях позивача одні й ті ж самі питання щоразу ретельно розглядались спільно з головним позаштатним спеціалістом МОЗ України зі спеціальністю «судово-психіатрична експертиза» ОСОБА_4, при цьому позиція МОЗ України лишається незмінною. Відповідач-1 вказує у своїй відповіді, що Положення про Міністерство охорони здоров'я України, від 25.03.2015 №267, МОЗ України не передбачено здійснення розшукових дій та ідентифікації громадян, у тому числі медичних працівників, що є винятковою прерогативою правоохоронних органів. Визнання обґрунтованості встановлених ОСОБА_2 діагнозів та їх спростування можливе при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи, про що ОСОБА_1 вже було проінформовано Міністерством.

- від 02.07.2016 адресоване виконуючому обов'язки Міністра охорони здоров'я України та начальнику Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням розглянути даний запит і запити з приводу необґрунтованого встановлення ОСОБА_2 діагнозів психічних захворювань у вигляді «Інволюційний параноїд» і «Психорганічий сидром» в установленому порядку. Негайно забезпечити належне виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2016, згідно з якою Київський міський психоневрологічний диспансер №2, Міську психоневрологічну лікарню №1, міську клінічну психоневрологічну лікарню №1 (правонаступник - територіальне медичне об'єднання «Психіатрія»), Центральну поліклініку Голосіївського району м. Києва (правонаступник комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва) зобов'язано надати медичну документацію ОСОБА_2 з метою проведення посмертної судово-медичної експертизи. Провести службове розслідування з приводу невиконання ухвали Голосіївського районного сулу м. Києва від 14.04.2016.

Департаментом КМДА 27.07.2016 ОСОБА_1 надана відповідь листом №061-9964/02.02, яким запитувача повідомлено про наступне. За інформацією адміністрації Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» в місті Києві і (далі - ТМО «ПСИХІАТРІЯ»), 04.05.2016 закладом було отримано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва віл 14.04.2016. В частині ухвали, що стосувалася ТМО «ПСИХІАТРІЯ», закладом було надано відповідь від 11.05.2016 за №2-01/396 на ім'я судді. За інформацією адміністрації Київського міського психоневрологічного диспансеру №2 (далі - КМГІНД №2), на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2016, 22.06.2016 закладом направлено до Голосіївського районного суду м. Києва медичну документацію ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. За інформацією керівництва Київської міської психоневрологічної лікарні №2, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2016 до закладу не надходила. За інформацією, наданою керівництвом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» згідно з рішенням Київської міської ради від 17.04.2013 за №119/9176 «Про питання діяльності Центральної районної поліклініки Голосіївського району м. Києва», 24.10.2013 Центральну районну поліклініку Голосіївського району м. Києва перетворено на КНП «КДЦ Голосіївського району м. Києва». У зв'язку з реорганізацією галузі охорони здоров'я Голосіївського району м. Києва, архівну медичну документацію було передано до створених Центрів первинної медико-санітарної допомоги Голосіївського району міста Києва. Враховуючи викладене, в архіві КНП «КДЦ Голосіївського району м. Києва» медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_2 відсутня і знаходиться на зберіганні в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2». Зазначені роз'яснення було надано на адресу Голосіївського районного суду м. Києва. Також, ОСОБА_5 було повідомлено, що за результатами розгляду листа районного суду КНП «ЦПМСД» Голосіївського району м. Києва на адресу суду надіслано письмову відповідь від 11.07.2016 за №1457 щодо можливості надання запитуваної медичної документації у випадках та у спосіб, передбачених законодавством України.

- від 02.06.2017 адресоване виконуючому обов'язки Міністра охорони здоров'я України та директору Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням витребувати з Київського психоневрологічного диспансеру м. Києва відомості стосовно діагнозу ОСОБА_2 відповідно до Міжнародної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров'я (МКХ-10), зокрема його підтвердження у обов'язковій медичній звітності та облікових даних установи. Встановити чи відповідає діагноз в обов'язковій медичній звітності та облікових даних Київського психоневрологічного диспансеру №2 щодо ОСОБА_2 діагнозу «Інволюційний параноїд». Повідомити чи встановлювались їй інші діагнози відповідно до Міжнародної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров'я (МКХ-10)? У випадку якщо будь-які діагнози психічних захворювань ОСОБА_2 встановлювались, визначити чи була дотримана процедура та вимоги нормативно-правових актів, що регулюють питання діагностики психічних захворювань відповідно до національних і міжнародних стандартів.

МОЗ України своїм листом за №3.49-53/578-17/18860 від 11.07.2017 повідомлено ОСОБА_1, що перевірку правильності та об'єктивності МОЗ України висновків судово-медичної експертизи Положенням про Міністерство охорони здоров'я України , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 за №267 не передбачено. Встановлення достовірності експертних висновків є винятковою прерогативою судово-слідчих органів. Згідно зі статтею 4 «Гарантії незалежності судового експерта правильності його висновку» Закону України «Про судову експертизу», правильність висновку судового експерта забезпечуються забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків; та можливістю призначення повторної судової експертизи. У разі, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, особою або органом, яка/які призначали проведення експертизи, може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові або експертам.

Наполягаючи на тому, що звернення позивача не були розглянуті відповідачами по суті, позивач звернувся до суду із даним позовом

З огляду на повідомлені учасниками процесу обставини та наведені на їх обґрунтування доводи з врахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи і норми законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» гарантовано право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Положеннями статті 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, зміст звернень ОСОБА_1 до відповідачів, що є предметом дослідження у даній справі, містять посилання на положення Закону України «Про звернення громадян».

Порушень відповідачами при наданні відповідей на звернення позивача судом не виявлено, оскільки такі відповіді були надані ОСОБА_5 в межах повноважень суб'єктів владних повноважень, в рамках строку, визначеного Законом «Про звернення громадян», та по суті поставлених питань.

Щодо посилань представника позивача на порушення відповідачами положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам з урахуванням викладених ним обставин, а також заперечень відповідачів в межах компетенції адміністративного суду щодо даного предмету спору, суд враховує наступне.

В пункті 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (професійні права адвоката) закріплено право адвоката під час здійснення адвокатської діяльності вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно із визначенням, наведеним у статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Оцінюючи вимоги, викладені ОСОБА_1 у зверненнях від 02.07.2016 та 02.06.2017, направлених до відповідачів, позивач фактично висловлював в даних запитах вимогу вчинити певні дії (забезпечити виконання ухвали суду, витребувати певні документи з метою їх оцінки та надати їм оцінку на предмет дотримання експертом певних процедур), у зв'язку з чим такі звернення не може бути визначено в якості адвокатських запитів, що унеможливлює оцінку дій відповідачів щодо дотриманні вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при наданні відповідей на них. При цьому, як було встановлено судом, відповіді на всі звернення позивача були відповідачами надані, а доводи позивача щодо протиправності дій відповідачів зводиться до його незгоди до змісту відповідей, а не щодо їх відсутності.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Так, у відповідності о наведеної норми Кодексу 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» вказує на те, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» свідчить, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії одночасно є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчинює дії чи допускає бездіяльності.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивача не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська