Справа № 826/7091/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2019 року № 826/7091/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПравобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві,
Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач 1), в якому просила:

- визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21 грудня 2017 року з урахуванням періодів роботи на посаді вихователя в яслах - садку з 01 серпня 1987 року по 15 вересня 1992 року, на посаді вчителя української мови та літератури з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 2005 року, на посаді керівника гуртка з 01 вересня 2005 року по 01 червня 2006 року, на посаді методиста ІІ категорії та керівника гуртка з 01 червня 2006 року по 17 квітня 2012 року, на посаді керівника гуртка та методиста ІІ категорії, керівника гуртка з 17 квітня 2012 року по 20 грудня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що остання, ІНФОРМАЦІЯ_1, має 31 рік 3 місяці 17 днів стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років.

21 грудня 2017 року позивач звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою №11549 про призначення пенсії за вислугу років.

Листом №18160/07 від 04 квітня 2018 року Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зазначило, що згідно наданих позивачем документів, стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років і який можливо зарахувати до розрахунку пенсії становить 26 років 5 місяців 6 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії.

Позивач вважає відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у призначенні їй пенсії за вислугу років неправомірною з огляду на те, що вона працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років у наступні періоди:

- з 10 жовтня 1984 року по 18 серпня 1986 року - на посаді вихователя в яслах - садку №278 (1 рік 10 місяців 19 днів);

- з 01 серпня 1987 року по 15 вересня 1992 року - на посаді вихователя в яслах - садку №304 (5 років 1 місяць 15 днів);

- з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 2005 року - на посаді вчителя української мови та літератури у Середній загальноосвітній шкоді №161 (12 років);

- з 01 вересня 2005 року по 01 червня 2006 року - на посаді керівника гуртка за строковою угодою в Центрі дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва (1 рік);

- з 01 червня 2006 року по 17 квітня 2012 року - на посаді методиста ІІ категорії та керівника гуртка в Центрі дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва, з відповідним педагогічним навантаженням (5 років 7 місяців 17 днів);

- з 17 квітня 2012 року по 20 грудня 2017 року - на посаді керівника гуртка та методиста ІІ категорії (0,5 ставки),

- з 01 вересня 2012 року на посаді керівника гуртка в Центрі дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва (5 років 8 місяців 4 дні).

Тобто, на думку позивача, нею надано належні та достатні документи необхідні для призначення пенсії, зокрема, трудову книжку та довідку на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Крім того, позивач послалась на те, що посади, на яких вона працювала в Центрі дитячої та юнацької творчості міста Києва буди пов'язані з педагогічним навантаженням, що підтверджується довідкою №42 від 23 березня 2018 року.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Представник відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву стверджує про відсутність підстав для задоволення позову посилаючись на те, що 21 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом №18160/07 від 04 квітня 2018 року позивача повідомлено про те, що їй відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, у відзиві на позовну заяву зазначено, що право на пенсію вчителів та медичного персоналу, що працюють у закладах освіти визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року№1436 «Про внесення змін до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» та відповідно до Закону України «Про освіту».

Відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України станом на 11 жовтня 2017 року (особи, які звернулися за призначенням пенсії за вислугу років в період з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року) не менше 26 років 6 місяців.

Оскільки з наданих позивачем документів підтверджується стаж роботи, який можна зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 26 років 5 місяців 6 днів, що є недостатнім відповідно до законодавства України, відповідач правомірно відмовив у призначенні пенсії.

З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача, представник позивача у відзиві на позовну заяву послався на аналогічні обставини, що викладені у позовній заяві, а також зазначив, що право на пенсію мають, у тому числі, працівники позашкільних навчальних закладів - керівники секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

З урахуванням того, що ухвалою суду від 11 травня 2018 року залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві у якості другого відповідача, суд дійшов висновку про недоцільність вирішення клопотання представника Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та представника позивача про заміну відповідача по суті, оскільки судом вирішено вказане питання з власної ініціативи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 21 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до якої додано відповідний пакет документів, який прийнято та зареєстровано за №2874/11549.

З розрахунку стажу, складеного Правобережним об'єднаним управління Пенсійного фонду України в місті Києві вбачається, що загальний трудовий стаж позивача з 01 вересня 1980 року по 30 листопада 2017 року становить 35 років 5 місяців 12 днів, а трудовий стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 26 років 5 місяців 6 днів та включено період роботи позивача, як працівника освіти, у наступні періоди:

1) з 10 жовтня 1984 року по 18 серпня 1986 року - 1 рік 10 місяців 9 днів;

2) з 01 серпня 1987 року по 15 вересня 1992 року - 5 років 1 місяць 15 днів;

3) з 16 вересня 1992 року по 30 червня 2000 року - 7 років 9 місяців 16 днів;

4) з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року - 3 роки 6 місяців 0 днів;

5) з 01 січня 2004 року по 01 вересня 2005 року - 1 рік 8 місяців 1 день;

6) з 02 вересня 2005 року по 31 серпня 2006 року - 1 рік о місяців 0 днів;

7) з 17 квітня 2012 року по 11 жовтня 2017 року - 5 років 5 місяців 25 днів.

З наданої суду копії протоколу №11549 від 28 березня 2018 року вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з відсутністю у останньої такого права.

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 04 квітня 2018 року за вих. №18160/07 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю у позивача необхідного стажу роботи, що дає право на цей вид пенсії.

Суд акцентує увагу, що звертаючись до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, ОСОБА_1 просила зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» наступні періоди роботи:

1) з 10 жовтня 1984 року по 18 серпня 1986 року - на посаді вихователя в яслах - садку №278 (1 рік 10 місяців 19 днів), суд вважає за необхідне зазначити, що при розрахунку вказаного періоду роботи позивач допустив помилку, зазначаючи, що в календарному розрахунку цей період складає 1 рік 10 місяців та 19 днів, оскільки вказаний період у календарному розрахунку складає 1 рік 10 місяців та 9 днів;

2) з 01 серпня 1987 року по 15 вересня 1992 року - на посаді вихователя в яслах - садку №304, що становить 5 років 1 місяць 15 днів;

3) з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 2005 року - на посаді вчителя української мови та літератури у Середній загальноосвітній шкоді №161, що становить 12 років;

4) з 01 вересня 2005 року по 01 червня 2006 року - на посаді керівника гуртка за строковою угодою в Центрі дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва, що становить 1 рік;

5) з 01 червня 2006 року по 17 квітня 2012 року - на посаді методиста ІІ категорії та керівника гуртка в Центрі дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва, з відповідним педагогічним навантаженням, що становить 5 років 7 місяців 17 днів;

6) з 17 квітня 2012 року по 20 грудня 2017 року - на посаді керівника гуртка та методиста ІІ категорії (0,5 ставки), з 01 вересня 2012 року на посаді керівника гуртка в Центрі дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва, що становить 5 років 8 місяців 4 дні.

В той же час, суд зазначає, що з періодів, які позивач просить зобов'язати зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідачем не зараховано лише періоди з 01 вересня 2006 року по 16 квітня 2012 року та з 12 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не заперечує щодо наявності у позивача трудового стажу, який дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у період з 10 жовтня 1984 року по 18 серпня 1986 року, з 01 серпня 1987 року по 15 вересня 1992 року, з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 2005 року, з 02 вересня 2005 року по 31 серпня 2006 року та з 17 квітня 2012 року по 11 жовтня 2017 року, суд приходить до висновку, що у вказаній частині позовних вимог відсутній спір, а додаткове встановлення таких обставин судовим рішенням не потребується.

За таких підстав, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та з'ясовуючи всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, суд виходить з того, що спірними періодами, які не зараховані позивача до трудового стажу, який дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є періоди з 01 вересня 2006 року по 16 квітня 2012 року та з 12 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

Так, у відповідності до наданої суду копії трудової книжки позивача, остання у період з 01 вересня 2006 року по 16 квітня 2012 року працювала у Центрі дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва на посаді методиста ІІ категорії із залишенням навантаження керівника гуртка, на підставі наказу №71-к від 03 травня 2006 року.

На підставі наказу №31-к від 17 квітня 2012 року позивач переведена на посаду керівника та за нею залишено 0,5 ставки методиста.

Наказом №49 від 28 серпня 2012 року з позивача «знято» 0,5 ставки методиста та залишено посаду керівника гуртка.

Наказом №148к від 18 грудня 2017 року позивача з 20 грудня 2017 року звільнено з займаної посади за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

Вказані обставини також підтверджуються наданими суду копіями відповідних наказів про переведення на посаду, про зміну навантаження та про звільнення.

Крім того, у довідці Центру дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва від 12 грудня 2017 року №160, копія якої наявна в матеріалах справи та яка була надана разом з заявою про призначення пенсії від 21 грудня 2017 року, зазначено, що вказаний центр є позашкільним навчальним закладом, також зазначено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2006 року працювала на посаді методиста ІІ категорії та керівником гуртка (наказ №133-к від 29 серпня 2006 року), а з 01 вересня 2012 року по теперішній час (12 грудня 2017 року) керівником гуртка.

Відповідно до довідки Центру дитячої та юнацької творчості Солом'янського району міста Києва від 23 березня 2018 року №42 вбачається, що позивач, у тому числі, працювала:

- з 01 вересня 2006 року методистом ІІ категорії (1 ставка) та керівником гуртка (педагогічне навантаження - 9 годин);

- з 01 вересня 2007 року методистом ІІ категорії (0,5 ставки) та керівником гуртка (педагогічне навантаження - 18 годин);

- з 16 жовтня 2007 року методистом ІІ категорії (1 ставка) та керівником гуртка (педагогічне навантаження - 12 годин);

- з 17 квітня 2012 року керівником гуртка (педагогічне навантаження - 12 годин) та методистом (0,5 ставки);

- з 01 вересня 2012 року по 20 грудня 2017 року керівником гуртка (педагогічне навантаження - 27 годин).

Вважаючи, що Правобережним об'єднаним управління Пенсійного фонду України в місті Києві протиправно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 7 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (статті 51 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ).

Положеннями статті 52 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають, у тому числі, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Так, пунктом «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Наведене в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1 має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ за наявності таких умов:

- досягнення на день звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років 55- річного віку;

- наявності у період з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, не менше 25 років 6 місяців.

З наданої суду копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що остання народилась 16 жовтня 1962 року, тобто станом на 21 грудня 2017 року (день звернення до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років) ОСОБА_1 досягла 55- річного віку.

У відповідності до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 визначено перелік посад педагогічних та науково - педагогічних працівників, у тому числі, й педагогічних працівників позашкільних закладів.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22 червня 2000 року №1841-ІІІ, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що педагогічним працівником закладу позашкільної освіти повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має вищу педагогічну або іншу фахову освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров'я якої дозволяє виконувати професійні обов'язки в закладах позашкільної освіти. Педагогічним працівником закладу позашкільної освіти може бути також народний умілець з високими моральними якостями за умови забезпечення належної результативності освітнього процесу.

Абзацом 3 частини 4 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22 червня 2000 року №1841-ІІІ встановлено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Крім того, у відповідності до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктами 1-4 пункту 2.1. Порядку №22-1 (в редакції, чинній на момент звернення позивача з відповідною заявою) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період перебування на інвалідності у зв'язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку;

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).

За бажанням особи для додаткового виключення періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до абзацу третього частини першої статті 40 Закону за період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року подається довідка з місця роботи про період такої відпустки.

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку;

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.4. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

Порядок приймання, оформлення та розгляду поданих документів органом Пенсійного фонду України визначений у розділі IV Порядку №22-1.

Так, відмовляючи у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 06 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві у своєму листі від 04 квітня 2018 року за №18160/07 зазначило, що за результатом розгляду документів, які були додані, до заяви про призначення пенсії за вислугу років, стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років і який можливо зарахувати для розрахунку пенсії становить 26 років 5 місяців 6 днів, що недостатньо для призначення даного виду пенсії.

Суд звертає увагу, що у вказаному листі не зазначено, який саме період не було зараховано позивачу до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідач жодним чином не обґрунтував ані у листі від 04 квітня 2018 року №18160/70, ані у відзиві на позовну заяву, якими саме нормативно-правовими актами або якими положеннями чинного законодавства він керувався при не зарахуванні позивачу до трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи з 01 вересня 2006 року по 16 квітня 2012 року та 12 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року, оскільки судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач, починаючи з 01 вересня 2006 року по 31 серпня 2012 року займала посаду методиста ІІ категорії та керівника гуртка, а з 01 вересня 2012 року по 20 грудня 2017 року - посаду керівника гуртка.

Проте, відповідачем з невідомих причин та без будь-якого правового обґрунтування на власний розсуд зараховано до трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років період роботи позивача на посаді керівника гуртка та методиста у період з 17 квітня 2012 року по 31 серпня 2017 року та на посаді керівника гуртка - з 01 вересня 2017 року по 11 жовтня 2017 року, але не зараховано періоди роботи на таких же посадах у періоди з 01 вересня 2006 року по 16 квітня 2012 року та з 12 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідачем не повно та не всебічно розглянуто документи, які були подані ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії за вислугу років, а тому з метою ефективного захисту прав позивача, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним й скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, оформлене протоколом №11549 від 28 березня 2018 року, про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки визнання протиправними дій відповідача 1 щодо відмови у призначенні такої пенсії не забезпечить належного та ефективного захисту порушеного права позивача.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21 грудня 2017 року з урахуванням періодів роботи на посаді вихователя в яслах - садку з 01 серпня 1987 року по 15 вересня 1992 року, на посаді вчителя української мови та літератури з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 2005 року, на посаді керівника гуртка з 01 вересня 2005 року по 01 червня 2006 року, на посаді методиста ІІ категорії та керівника гуртка з 01 червня 2006 року по 17 квітня 2012 року, на посаді керівника гуртка та методиста ІІ категорії, керівника гуртка з 17 квітня 2012 року по 20 грудня 2017 року, суд ще раз зазначає, що не зарахованими до трудового стажу періодами роботи позивача є лише період з 01 вересня 2006 року по 16 квітня 2012 року та з 12 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача призначити і виплачувати пенсію з урахуванням періодів з 01 серпня 1987 року по 15 вересня 1992 року, з 01 вересня 1993 року по 01 вересня 2005 року, з 01 вересня 2005 року по 01 червня 2006 року, з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року та з 17 квітня 2012 року по 11 жовтня 2017 року.

При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про передчасність позовних вимог щодо зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (Головного управління Пенсійного фонду України як правонаступника) призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21 грудня 2017 року з урахуванням періодів роботи з 01 вересня 2006 року по з 16 квітня 2012 року та 12 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року, оскільки судом встановлено, що Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, не розглянувши усі документи, які необхідні для такого призначення, а тому Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправність рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі рішення, оформленого протоколом №11549 від 28 березня 2018 року, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, понесених позивачем судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 352,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, оформлене протоколом №11549 від 28 березня 2018 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16. Код ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, про призначення пенсії за вислугу років від 21 грудня 2017 року у відповідності до вимог чинного законодавства України з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16. Код ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська