Справа № 520/221/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 квітня 2019 р. № 520/221/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі- Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61120, код НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємця ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати Постанову Головного Управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК 3088/298/НД/АВ/П/ТД-ФС від 18.12.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав до суду заперечення на позов, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Головним управлінням Держпраці у Харківській за участю інспекторів праці у листопаді 2018 року проведено інспекційне відвідування Позивача на предмет дотримання законодавства про працю, у тому числі фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 28.11.2018 р. № ХК3088/298/НП/АВ (далі - ОСОБА_2 інспекційного відвідування).

На підставі ОСОБА_2 інспекційного відвідування заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області ОСОБА_4 винесено:

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК 3088/298/НД/АВ/П/ТД-ФС від 18.12.2018 року.

ОСОБА_5 інспекційного відвідування встановлено, що Позивач фактично допустив до роботи 3-х працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску та загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_5 Постанови про накладення штрафу до Позивача застосовано штрафні санкції за порушення ч. З ст. 24 Кодексу законів про працю України у розмірі 335070,00 грн.

Позивач вважає, що у діях його діях відсутній склад порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Громадський контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють професійні спілки та їх об'єднання.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно - будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з- ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах...

Частиною 11 ст.4 Закону встановлено, що плановий чи позаплановий захід щодо суб'єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Суд вказує, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення) (ч.5 ст.7 Закону ).

Щодо встановлених порушень, а саме: фактичного допущення до роботи 3-х працівників ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску та загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що між Позивачем та ОСОБА_8; ОСОБА_7; ОСОБА_6 було укладено цивільно-правові Договори доручення.

У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору. ОСОБА_5 ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони е вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є цивільно-правових договором.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором.

У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

З наведених умов Договорів Доручення вбачається, що Виконавець надає послуги на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджує укладення саме цивільно-правового договору.

Відповідно до Постанови ВСУ від 08.05.2018 року по справі № 127/21595/16-ц, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що 20.03.2019 року на виконання вимог розділу 5 Договорів Доручення, Позивач прийняв, а його контрагенти (ОСОБА_8; ОСОБА_7; ОСОБА_6В.) здали результат наданих робіт (виконаних послуг), що підтверджується: ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.03.2019 року до Договору Доручення № 105 від 20.10.2018 року; ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.03.2019 року до Договору Доручення № 103 від 20.10.2018 року; ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.03.2019 року до Договору Доручення № 102 від 20.10.2018 року; ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.03.2019 року до Договору Доручення № 203 від 19.11.2018 року; ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.03.2019 року до Договору Доручення № 202 від 19.11.2018 року; ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.03.2019 року до Договору Доручення № 205 від 19.11.2018 року.

Відповідно до розділу 5 Договорів Доручення, Довіритель (Позивач) зобов'язаний сплатити 100% винагороди Повіреному не пізніше 10-ти робочих днів з моменту надання останнім звіту та підписанням ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт (послуг).

Статтею 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент.

ОСОБА_5 з пп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України вказує, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

А згідно з пп. 164.2.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються; суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно - правового договору.

Пункт 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Таким чином, Позивач як податковий агент утримав податок від суми доходу Повірених за Договорами Доручення у розмірі 18% та сплатив його до бюджету, що підтверджується: Платіжним Дорученням № 548 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 545 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 544 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 547 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 546 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 549 від 27.03.2019 року.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку ч інших доходів. (: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;

Встановлено, що Позивач як податковий агент нарахував, утримав та сплатив до бюджету військовий збір у розмірі 1,5 % від суми доходу Повірених за Договорами Доручення, що підтверджується: Платіжним Дорученням № 555 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 550 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 551 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 552 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 553 від 27.03.2019 року; Платіжним Дорученням № 554 від 27.03.2019 року.

На виконання вимоги р. 5 Договорів Доручення та вимог законодавства (податкового та цивільного), Позивачем було виплачено винагороду з утриманням ПДФО у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5 % від суми винагороди, зазначеної у вищенаведених ОСОБА_5, що підтверджується: Видатковим касовим ордером № 1 від 25.03.2019 року; Видатковим касовим ордером № 2 від 25.03.2019 року; Видатковим касовим ордером № 3 від 25.03.2019 року; Видатковим касовим ордером № 4 від 25.03.2019 року; Видатковим касовим ордером № 5 від 25.03.2019 року; Видатковим касовим ордером № 6 від 25.03.2019 року.

Більш того, визначені умовами цивільно-правових договорів спосіб оплати, відсутність внутрішнього трудового розпорядку, самостійне несення ризиків за надані послуги до моменту здачі їх результатів, в свою чергу, виключає можливість приналежності договору до трудового.

Отже, суд зазначає, що Договір Доручення не є трудовим договором і відносини, що виникають між його сторонами законодавством про працю не регулюються, а регулюються цивільним : законодавством.

Також суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску с: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок нараховується; для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Судом встановлено, що Позивач як податковий агент (платник ЄСВ) сплатив ЄСВ від суми нарахованої Винагороди за Договорами Доручення, що підтверджується: Платіжним дорученням № 562 від 27.03.2019 року; Платіжним дорученням № 557 від 27.03.2019 року; Платіжним дорученням № 559 від 27.03.2019 року; Платіжним дорученням № 556 від 27.03.2019 року; Платіжним дорученням № 561 від 27.03.2019 року; Платіжним дорученням № 558 від 27.03.2019 року.

Крім того, ст. 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що зазначені вище договори Доручення не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку встановленому законом.

Отже, наведені особи не перебували у трудових відносинах із Позивачем, а виконували свої обов'язки за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, висновок контролюючого органу про те, що Позивачем фактично допущено працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у письмовій формі без видання наказу, або розпорядження, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, на думку суду, є необґрунтованим та таким, що суперечить дійсним обставинам справи.

Відповідно до Правового Висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 802/2066/16-а від 06.03.2019 року основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним вказати, що відсутні підстави для винесення постанови про накладення штрафу за порушення вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а тому вона є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_5 частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

ОСОБА_5 з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61120, код НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову Головного Управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК 3088/298/НД/АВ/П/ТД-ФС від 18.12.2018 року.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61120, код НОМЕР_1) з Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) сплачений судовий збір в сумі 3350 (три тисячі триста п'ятдесят) 70 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 06 травня 2019 року.

Суддя Зінченко А.В.