Справа № 240/473/19
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м.Житомир справа № 240/473/19

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

секретар судового засідання Степанчук С.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Омельчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Житомирської митниці ДФС про визнати незаконним рішення та картку відмови у митному оформленні та зобов"язати вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці ДФС в якому просив визнати незаконним рішення Житомирської митниці Державної фіскальної служби №UA101000/2019/200007/2 від 04.01.2019 та картку відмови у митному оформленні №UA101090/2019/00001 від 04.01.2019 та зобов"язати Житомирську митницю Державної фіскальної служби здійснити митне оформлення ТЗ VOLKSWAGEN -VW PASSAT, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 у відповідності до заявленої митної вартості позивачем (декларантом).

В обгрунтування позову зазначає, що при митному оформленні ТЗ подав до митного органу технічний паспорт на ТЗ, умови купівлі-продажу ТЗ від 19.12.2018, митну декларацію, додав висновок товарознавчої експертизи та витяг із сайту. Однак відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості ТЗ та визначив митну вартість на підставі програмного продукту SchwackeNet на подібний розмитнений автомобіль.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністратвиного суду від 01.02.2019 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали від 01.02.2019 позивач надав до суду заяву з додатками (вх. №3739/19 від 22.02.2019).

Ухвалою від 25.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 11.03.2019.

Копію ухвали відповідач отримав 04.03.2019.

Відділом документального забезпечення суду 11.03.2019 та 12.03.2019 зареєстровано клопотання представника відповідча про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 11.03.2019, розгляд справи відкладено на 21.03.2019.

До суду 20.03.2019 надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що декларантом в електронній митній декларації зазначено, що митна вартість вказаного автомобіля, який ввезений на митну територію України відповідно до митного режиму імпорт здійснено за 6 (резервним) методом, графа 43. Після реєстрації МД в базі даних ЄАІС спрацювала АС АУР, а саме ризики:105-2«Контроль правильності визначення митної вартості товарів», 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». В ході аналізу документів встановлено, що до митного оформлення подано рахунок-фактуру (інвойс) від 19.12.18 №б/н в якому відсутній підпис і печатка уповноваженого представника продавця/відправника товару, що створює обґрунтовані сумніви щодо дійсності правочину, вчиненого за даним рахунком-фактурою, та про те, що сторони досягли згоди продати та придбати оцінюваний товар саме за вказаною вартістю. Додатково надані декларантом для підтвердження митної вартості документи прийняті до уваги, але не може бути використані як документи, що підтверджує митну вартість товару тому що не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар. А саме наданий висновок №В-6 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 03.01.2019 (далі - Висновок) не може бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару. Митна вартість товару не могла бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, що імпортуються (вартість операції), оскільки самим декларантом вибрано 6 (резервний) метод визначення митної вартості (графа 43 за вказаною ЕМД), а документи подані для митного оформлення не містили всіх відомостей щодо ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

У зв"язку з необхідністю витребування додаткових доказів, судове засідання 21.03.2019 відкладено на 10.04.2019.

Відділом документального забезпечення суду 10.04.2019 зареєстрвано заяву представника відповідача про долучення до матеріалів справи документів.

Розгляд справи, що призначено на 10.04.2019 відкладено в судовому засіданні на 17.04.2019.

В судовому засіданні 17.04.2019 суд протокольною ухвалою поставив відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про витребування попередньої митної декларації, оскільки таке клопотання заявлено після встановленого Кодексом адміністратвиного судочинства України строку.

У період із 23.04.2019 по 06.05.2019 головуючий суддя перебувала на лікарняному.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та заперечення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що відповідно до Umowa kupna-sprzedazy samochodu від 19.12.2018 позивачем у юридичної особи Vientos sp. z.o.o було придбано транспортний засіб марки VOLKSWAGEN -VW PASSAT номер кузова НОМЕР_2, календарний рік виготовлення 2006 та здійснено його оплату у валюті PLN в розмірі 4500 (а.с.14).

На підставі Umowa kupna-sprzedazy samochodu від 19.12.2018 при митному оформленні транспортного засобу визначено його митну вартість за резервним методом та 04.01.2019 подано до митного оформлення електронну митну декларацію ІМ 40 ДЕ, вартість товару складає 4500,00 PLN (курс валюти 7,264749)(а.с.37).

До вказаної митної декларації подано наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) б.н. від 19.12.2018;

- акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 27.12.2018 за № UA205010/2018/318684;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 20.12.2018;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 03.01.2019;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № В-6 від 03.01.2019;

- договір про надання послуг митного брокера №106/19 від 03.01.2019.

Разом з тим, судом досліджено наданий позивачем до митного оформлення висновок товарознавчої експертизи №В-6 від 03.01.2019 з якого вбачається, що експертом автотоварознавцем з метою визначення вартості КТЗ VOLKSWAGEN PASSAT для митного оформлення станом на 03.01.2019 здійснено експертне дослідження товару за результатами якого останній прийшов до висновку, що вартість легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2007 року виготовлення, V=1984, тип двигуна - бензиновий, ідентифікаційний номер VІN-НОМЕР_2, термін експлуатації - 13 років який ввозиться на митну територію України, станом на дату ввезення складає 50742,62 грн. Висновок скріплено печаткою Житомирської торгово-промислової палати (а.с.15).

Згідно рахунку-фактури (інвойс) б.н. від 19.12.2018, вартість ТЗ становить 4500 злотих.

Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, після реєстрації МД в базі даних ЄАІС спрацювала АС АУР, а саме ризики:105-2«Контроль правильності визначення митної вартості товарів», 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». В ході аналізу документів встановлено, що до митного оформлення подано рахунок-фактуру (інвойс) від 19.12.18 №б/н в якому відсутній підпис і печатка уповноваженого представника продавця/відправника товару, що створює обґрунтовані сумніви щодо дійсності правочину, вчиненого за даним рахунком-фактурою, та про те, що сторони досяглий згоди продати та придбати оцінюваний товар саме за вказаною вартістю.

Відповідачем запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості ТЗ, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов"язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); копію митної декларації країни відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткових документів позивачем надано не було.

Встановлено, що відповідачем за результатами розгляду поданих документів прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів за №UA101000/2019/200007/2 та скориговано митну вартість вищезазначеного товару шляхом її збільшення (а.с.9).

Житомирською митницею ДФС на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200007/2 оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101090/2019/00001 відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причин: подана митна декларація не може бути оформлена у зв"язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості товару №1 умовам ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України: відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України відомості про визначення митної вартості, що надаються декларантом, повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Вказано, що у рахунку-фактурі від 19.12.2018 відсутній підпис і печатка уповноваженого представника продавця/відправника товару, що створює обгрунтовані сумніви щодо дійсності правочину, вчиненого за даним рахунком-фактурою, та про те, що сторони досягли згоди продати та придбати оцінюваний товар саме за вказаною вартістю. Додатково надані декларантом для підтвердження митної вартості документи прийняті до уваги, але не може бути використані як документи, що підтверджує митну вартість товару тому що не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар. А саме наданий висновок №В-6 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 03.01.2019 (далі - Висновок) не може бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару.

Митна вартість товару за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 67 Митного кодексу України, та враховуючи дані про вартість оцінюваного автомобіля із програмного продукту SchwackeNet, яка проведена органом доходів і зборів за VІN кодом транспортного засобу, інформації про вартість схожих транспортних засобів, митне оформлення яких завершено і становить 5502,0 ЕUR/шт (а.с.29-31)

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, повязані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (частина перша статті 368 Митного кодексу України).

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

В силу положень частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, із ситемного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Між тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб'єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разим з тим, суд відмічає, що відсутність печатки та підписів на угоді про купівлю-продаж товару, яка укладенау в іноземній державі не є беззаперечним доказом фіктивності правочину.

Як встановлено судом, позивачем на підтвердження митної вартості автомобіля надано договір купівлі-продажу на автомобіль від 19.12.2018, в якому була зазначена ціна автомобіля. Отже даним документом підтверджуються заявлені відомості про митну вартість товару.

Щодо документів, необхідність подання яких при процедурі консультації із позивачем вимагав відповідач: договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); копію митної декларації країни відправлення,- суд вважає їх витребування безпідставним з урахуванням наступного.

З документів, які були подані до митного оформлення вбачається, що вартість ТЗ становить 4500 злотих.

Факт наявності у позивача автомобіля та техпаспорта також свідчить про повну сплату покупної ціни автомобіля.

Суд зауважує, що не завжди декларант має можливість надати докази оплати товару, оскільки умовами договору може бути передбачено і розрахунок протягом певного періоду. Митний кодекс України не вимагає саме платіжний документ, а передбачає тільки рахунок або інший документ, який визначає вартість товару,

Відповідач не зазначив які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які саме документи позивач повинен надати для встановлення відповідного показника.

Отже, вимога митного ргану про надання позивачем додаткових документів є неправомірною, оскільки надані позивачем документи містять необхідні числові значення на підтвердження митної вартості автомобіля.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що митну вартість визначено за резервним методом на підставі наявної у митного органу інформації з ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet 5502,0 EUR/шт.

Частиною пятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

В силу вимог частин першої та другої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, у Графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В той же час, доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб, матеріали справи не містять. Саме лише посилання на проведення консультації відповідним записом у Графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів без будь-яких доказів її проведення, не зазначення коли її проведено, з якими особами, не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Даний правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/17 та в постанові від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні про коригування митної вартості товару зазначено, що митну вартість скориговано відповідно до інформаційного ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet за ідентифікаційним кодом транспортного засобу.

Суд критично ставиться до такої інформації SchwackeNet, яка, як свідчать матеріали справи, по суті й визначила митну вартість товару 5502,0 EUR/шт, враховуючи наступне

По-перше, відповідач не обґрунтував правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту SchwackeNet.

Зокрема, за змістом пункту 5 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 № 689, на який посилається представник відповідача, визначено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації:

- спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС;

- спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку;

- інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів;

- інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару;

- інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи;

- інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС;

- цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об'єднаннями імпортерів та виробників;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством;

- інформація отримана з мережі Інтернет.

У спірних відносинах інформація із програмного продукту SchwackeNet від 04.01.2019 є висновком про якісні та вартісні характеристики товару. Однак, відповідач жодним чином не аргументував наявність у SchwackeNet відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів, в тому числі тих, які продаються чи придбаваються на території Німеччини. Не послався відповідач й на нормативно-правовий акт, відомчий наказ, міжурядову угоду чи міжнародний договір тощо, які б надавали права митним органам Державної фіскальної служби України замовляти та використовувати відповідну оцінку автомобілів.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11 2003 за № 1074/8395, оскільки в додатку 8 до зазначеної Методики наведено перелік рекомендованих до використання нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп'ютерних баз даних з програмним забезпеченням, серед яких є періодичний довідник «SuperSCHWACKE» - Eurotax, Швейцарія.

Однак суду не було доведено, що система оцінки транспортних засобів SchwackeNet є періодичним довідником «SuperSCHWACKE».

Варто відзначити те, що оцінка SchwackeNet була здійснена без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану автомобіля станом на 04.01.2019 тоді як договір купівлі продату ТЗ укладено 19.12.2018.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасувати картку відмови №UA101090/2019/00001 від 04.01.2019 Житомирської митниці Державної фіскальної служби в прийнятті митної декларації і митному оформленні транспортного засобу та рішення Житомирської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200007/2 від 04.01.2019 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги у якій позивач просить зобов"язати Житомирську митницю Державної фіскальної служби здійснити митне оформлення ТЗ VOLKSWAGEN -VW PASSAT, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 у відповідності до заявленої митної вартості позивачем (декларантом), суд зазначає наступне .

Відповідно до ч. 7. ст. 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно вимог ч.10. ст. 55 Митного кодексу України, якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Враховуючи вказані вимоги Митного кодексу України, визнання протиправними та скасування картку відмови в прийнятті митної декларації і митному оформленні транспортного засобу та рішення про коригування митної вартості товарів тягне за собою прийняття митної декларації та здійснення митного оформлення транспортного засобу позивача

Отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки відновлення порушеного права позивача вже охоплено шляхом задоволенням позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування картку відмови в прийнятті митної декларації і митному оформленні транспортного засобу та рішення про коригування митної вартості товарів.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 28.01.2019, тобто за одну позовну вимогу немайнового характеру (а.с.4).

Враховуючи викуладене, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати картку відмови №UA101090/2019/00001 від 04.01.2019 Житомирської митниці Державної фіскальної служби в прийнятті митної декларації і митному оформленні транспортного засобу та рішення Житомирської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/ 200007/2 від 04.01.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної фіскальної служби (10003, місто Житомир, вулиця Перемоги, 25, код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 768,40 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук

Повне судове рішення складене 07 травня 2019 року