Справа № 200/2184/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року справа №200/2184/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Арабей Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року (повне судове рішення складено 11 березня 2019 року у м. Слов'янську) у справі № 200/2184/19-а (суддя в І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка за місцем фактичного проживання перебуває на обліку у відокремленого підрозділу відповідача - Слов'янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Слов'янське відділення). Отримала одноразову допомогу в разі смерті потерпілого та отримує пенсію в разі втрати годувальника.

05 вересня 2018 року позивач звернулась до вказаного відокремленого підрозділу відповідача із заявою про призначення та виплату страхових виплат відповідно до Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) у зв'язку зі смертю потерпілого годувальника чоловіка ОСОБА_3, на утриманні якого перебувала, проте 08 листопада 2018 року листом №04/08-3752 отримала відмову у зв'язку з відсутністю оригіналів документів.

Вважаючи, що відповідачем порушені її соціальні права, просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління щодо відмови у нарахуванні та виплаті їй страхових виплат з 05 вересня 2018 року по теперішній час;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за весь період, починаючи з 05 вересня 2018 року по теперішній час з урахуванням індексації.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого на підставі її заяви від 05 вересня 2018 року, зобов'язано Управління з 21 вересня 2013 року призначити позивачу щомісячні страхові виплати у разі смерті потерпілого на підставі її заяви від 05 вересня 2018 року, а також нарахувати та виплатити їй вказані страхові виплати з 21 вересня 2013 року з проведенням їх індексації відповідно до статті 37 Закону № 1105-XIV.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема, апелянт наголошує, що позивачем не були надані необхідні документи для призначення страхових виплат, що передбачені законодавством, а тому в призначенні страхових виплат було відмовлено. Зауважує, що дії та вимоги органу Фонду соціального страхування України є правомірними, законними та жодним чином не направлені на звуження чи скасування прав громадян.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якої було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Антрацит Луганської обл.), а фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території (м. Слов'янськ Донецької обл.), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 серпня 2018 року №.

Отримує пенсію в разі втраті годувальника.

При житті її годувальнику - чоловіку ОСОБА_3 згідно з висновком МСЕК від 30 січня 2003 року було встановлено 40% втрати професійної працездатності (30% по професійному захворюванню та 10% у зв'язку із виробничою травмою) безстроково. Він як потерпілий у зв'язку з професійним захворюванням з 01 жовтня 2001 року перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду м. Антрацит Луганської області; помер 20 вересня 2013 року.

Згідно з висновком МСЕК від 27 березня 2014 року № 0001436 встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області від 26 вересня 2013 року № 1204/4108/5 «Про зняття з обліку потерпілого» у зв'язку зі смертю потерпілого справу № 4108 потерпілого ОСОБА_3 20 вересня 2013 року знято з обліку та з 21 вересня 2013 року страхові виплати по справі припинено.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області від 26 вересня 2013 року № 1204/4108/4108/49 «Про зняття з обліку страхового випадку» з цієї ж причини 20 вересня 2013 року знято з обліку страховий випадок та з 21 вересня 2013 року страхові виплати по справі припинено.

У справі міститься розрахунок перерахованої вказаним відділенням виконавчої дирекції Фонду щомісячної страхової виплати ОСОБА_3 у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки з 01 березня 2013 року, відповідно до якого така виплата до 01 березня 2013 року становила 1083,16 грн., а з 01 березня 2013 року - 1244,55 грн.

05 вересня 2018 року, тобто відразу після реєстрації внутрішньо переміщеною особою, за місцем фактичного проживання позивач звернулася Слов'янського відділення із заявою про призначення та виплату страхових виплат з 21 вересня 2013 року (наступного дня після смерті потерпілого годувальника) відповідно до Закону № 1105-XIV у зв'язку зі смертю потерпілого годувальника чоловіка ОСОБА_3, на утриманні якого вона перебувала.

Рішення щодо вказаної заяви відповідачем не приймалося, заява розглянута в порядку, що передбачений Законом України «Про звернення громадян», - листом Слов'янського відділення від 12 вересня 2018 року № 04/08-3100 позивача повідомлено, що первинне призначення по справі ОСОБА_2 було здійснене у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області, у зв'язку з чим у Слов'янського відділення немає підстав для призначення щомісячних страхових виплат особі, яка має на це право. Для вирішення питання, щодо призначення щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 як такій, що має на це право в разі смерті потерпілого-годувальника, необхідно звернутися до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області.

На чергове звернення позивача листом від 08 листопада 2018 року № 04/08-3752 її повідомлено, що прийняття відповідного рішення можливо після надходження оригіналів документів згідно із Законом № 1105-XIV та п. 5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, що затверджений постановою Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 (далі - Порядок № 11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 1105-XIV в редакції Закон України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, яка діє з 01 січня 2015 року).

Відповідно до п.п.4 та 5 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.

Згідно з ч. 3 ст. 8 вказаного Закону робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами.

З огляду на наведені положення законодавства до відповідача у справі перейшли обов'язки щодо призначення та виплати виплат, що передбачені Законом № 1105-XIV.

Статтею 36 Закону № 1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Статтею 41 цього Закону визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають, зокрема, непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1105-XIV, якщо вони не працюють.

Позивач як дружина потерпілого годувальника, що помер, досягла пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею, з 02 лютого 1999 року не працювала, що підтверджується її трудовою книжкою, і одержувала пенсію в разі втраті годувальника. Отже, вона мала право на одержання щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого, що передбачені ст. 41 цього Закону.

Вказане право відповідачем не заперечується і визнається, що підтверджується відповідями на звернення позивача щодо призначення щомісячних страхових виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону № 1105-XIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються:

1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть;

2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 43 Закону Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника:

1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім'ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду;

3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім'ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку;

4) довідки навчального закладу про те, що член сім'ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання;

5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім'ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону № 1105-XIV якщо застрахований або члени його сім'ї за станом здоров'я чи з інших причин не спроможні самі одержати зазначені вище документи, їх одержує та подає відповідний страховий експерт Фонду.

Відповідно до ст. 44 цього Закону Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Фонд може затримати страхові виплати до з'ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 45 Закону № 1105-XIV Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.

Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 47 Закону № 1105-XIV, яка регулює питання строків проведення страхових виплат, страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 11 надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, що затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 11 грудня 2014 року № 20 (який був чинним на час звернення позивача), визначено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-XIV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Пунктом п. 1 розділу ІІ Порядку № 11 також передбачено, що страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду за наявності необхідних документів, що підтверджують право особи, яка тимчасово переміщена, на ці виплати, відповідно до цього Порядку за місцем її фактичного проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ вказаного Порядку рішення про призначення (відмову у призначенні) страхових виплат оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхових виплат за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та строки їх виплат або обґрунтування відмови у виплатах із зазначенням причин відповідно до статей 36, 37 Закону № 1105-XIV. При цьому виплати проводяться лише на строк дії довідки про взяття на облік, але не більше строку, на який особа має право на страхові виплати.

При цьому згідно п. 2 розділу ІІ вказаного Порядку у разі відсутності довідки медико-соціальної експертної комісії, довідки про середню заробітну плату (доход), копії трудової книжки або витягу з неї, довідки про розмір пенсії по інвалідності (якщо вона призначена) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі про розмір одержуваних надбавок), відсутності в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування зазначених відомостей щомісячні страхові виплати особам, які тимчасово переміщені, призначаються відповідно до вимог вказаного Закону, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на дату звернення. Після надходження необхідних документів сума страхових виплат підлягає перерахуванню.

Вказаний Порядок втратив чинність у зв'язку з набранням чинності Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, що затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 грудня 2018 року № 27, який містить аналогічні положення.

З поданої позивачем заяви та з відповідей суб'єкта владних повноважень вбачається, що позивач надала необхідні документи для призначення їй щомісячних страхових виплат (у разі смерті потерпілого). Про недостатність документів або недоліки в їх оформленні відповідачем не зазначалося.

Підсумовуючи наведене, правових підстав для затримання страхових виплат чи відмови в їх наданні апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів також погоджує висновок місцевого суду, що посилання відповідача на не надання оригіналів документів є неприйнятним, оскільки потерпілий чоловік позивача отримував страхові виплати, що підтверджується матеріалами справи, і позивач мала на них право, що також підтверджується відповідями на звернення позивача.

Крім того, відповідачем не враховано статус позивача як внутрішньо переміщеної особи з місця, де залишилися оригінали поданих нею документів, не враховані положення ч. 4 ст. 43 Закону № 1105-XIV, згідно з якими Фонд сприяє в поданні необхідних документів, якщо заявники за станом здоров'я чи з інших причин не спроможні самі їх одержати. Також не враховані норми Порядку надання страхових виплат, що затверджений відповідною постановою правління Фонду соціального страхування України, який дозволяє призначати страхові виплати внутрішньо переміщеним особам без наявності у них відповідних документів і передбачає дії, які орган соціального страхування має вчинити після надходження цих документів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 47 Закону № 1105-XIV, яка регулює питання строків проведення страхових виплат, страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення.

Інших строків Закон № 1105-XIV для внутрішньо переміщених осіб не передбачив.

Порядок надання страхових виплат, що затверджений відповідною постановою правління Фонду соціального страхування України, пов'язує надання страхових виплат внутрішньо переміщеним особам зі строком дії довідки про взяття на облік таких осіб і визначає, що такі виплати проводяться не більше строку, на який особа має право на страхові виплати.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 березня 1988 року в справі «Олссон проти Швеції» підкреслив, що юридична конструкція «згідно із законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі й якість закону, вимагаючи, щоб останній від повідав принципу верховенства права. Таким чином, йдеться про те, що у внутрішньому праві повинні існувати певні міри захисту проти довільного втручання публічної влади в здійснення прав.

Право на отримання щомісячних страхових виплат у позивача виникло з 21 вересня 2013 року, тобто з наступного дня після смерті потерпілого годувальника.

При цьому посилання апелянта на наявність права на подібні виплати не раніше дати встановлення причинного зв'язку смерті є необґрунтованими з огляду на наступне. Встановлення причинного зв'язку смерті пізніше, ніж дата смерті, відбувається завжди, проте в законі датою виникнення права на отримання відповідних виплат визначено саме дату смерті, а не дату встановлення зв'язку смерті з нещасним випадком чи професійним захворюванням. Зауваження щодо проведення страхових виплат не раніше дня виникнення права на виплати стосується особи отримувача цих виплат. Як встановлено матеріалами справи, на час смерті чоловіка, ОСОБА_2 мала право на отримання подібних виплат. Відтак, доводи апеляційної скарги щодо неправильної дати виникнення у позивача права на отримання щомісячних страхових виплат: з 04.11.2013, а не з 21 вересня 2013 року, як встановив суд першої інстанції, - не заслуговують на увагу.

Разом з тим, через незалежні від ОСОБА_2 обставини - проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей, зокрема в м. Антрацит Луганської області, де проживала позивач, і де припинили повноваження органи державної влади, вона не мала об'єктивної можливості для звернення до відповідних органів задля отримання таких виплат.

Після переміщення на територію, що підконтрольна українській владі, вона відразу ж зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа і звернулася до відповідного органу соціального страхування зі спірним питанням.

Законодавством України не врегульовано такої ситуації.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на наведене, враховуючи принцип верховенства права, порушені права позивача підлягають відновленню з дня набуття нею права на отримання щомісячних страхових виплат.

Щодо позовних вимог в частині проведення індексації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування.

Відповідно до п. 1.16 Порядку № 11, індексація щомісячних страхових виплат проводиться відповідно до статті 37 Закону № 1105-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 1105-XIV перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Згідно з абз.3 ч. 1 ст. 42 вказаного Закону, яка регулює, зокрема, питання щомісячних страхових виплат, максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 37 цього Закону не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

В справі міститься розрахунок перерахованої щомісячної страхової виплати ОСОБА_3 у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки з 01 березня 2013 року, відповідно до якого така виплата до 01 березня 2013 року становила 1083,16 грн., а з 01 березня 2013 року - 1244,55 грн., тобто не перевищувала 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Оскільки позивач не по своїй вині не отримувала щомісячні страхові виплати, тому щодо неї підлягають застосуванню вказані положення законодавства щодо проведення індексації щомісячних страхових виплат.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вказані норми узгоджуються з позицією Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Також, матеріалами справи підтверджено і не спростовано відповідачем, що позивач мала право на отримання щомісячних страхових виплат, що передбачені Законом № 1105-XIV, з 21 вересня 2013 року.

В своїй заяві до відповідача вона просила призначити їй такі виплати з вказаної дати.

З огляду на наведене та з урахуванням тієї обставини, що оскаржені дії відповідача в спірних правовідносинах не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях (відсутня свобода розсуду), з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, колегія суддів вважає правильним висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень із зобов'язанням його з 21 вересня 2013 року призначити позивачу щомісячні страхові виплати у разі смерті потерпілого на підставі її заяви від 05 вересня 2018 року, а також нарахувати та виплатити їй вказані виплати з 21 вересня 2013 року з проведенням їх індексації.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 200/2184/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 07 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Арабей

А. А. Блохін