Справа № 240/270/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м.Житомир справа № 240/270/19

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2018 №0-0650, №0-065,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області податкові повідомлення-рішення від 19.06.2018 №0-0650, 0-0650.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що нежитлові будівлі за адресою: Житомирська область, м.Малин, 2-1 Базарний провулок,6, які знаходяться у його власності, не підлягають оподаткуванню податком на нерухомість, оскільки в будівлі площею 1442,4 м.кв розміщені виробничі цехи, в яких виготовляються паперові пакети, здійснюється флесодрук та порізка паперу. В іншій нежитловій будівлі площею 196,2 кв.м. розміщений фасувальний цех, де здійснюється фасування виробленої продукції. Обидві будівлі відносяться до розділу І "Будівлі" підрозділу 12 "Будівлі нежитлові", групи 125 "Будівлі промислові та склади", класу 1251 "Будівлі промислові".

Ухвалою судді від 06.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі на 27.02.2019.

27.02.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою м.Малин, Базарний провулок,2 буд.6, площею 1442,4 м.кв та площею 196,2 кв.м., які в розумінні ст.266 Податкового кодексу України є об"єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

27.02.2019 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 13.03.2019.

11.03.2019 позивачем подано відповідь на відзив.

13.03.2019 та 20.03.2019 справу знято з розгляду у зв"язку з перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою від 03.04.2019 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 22.04.2019.

В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивачу, згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 10.04.2008 на праві власності належить нежитлова будівля торгової бази, що знаходиться в м.Малині по 2-му провулку Базарному,2, б.6. (а.с.12-15).

Відповідно до даних АІС "Податковий блок" позивач є власником 2 нежитлових приміщень за адресою: Житомирська область, ОСОБА_2, провулок Базарний,2, буд.6, площею 196,2 кв.м. та 1442,4 кв.м.

19.06.2019 ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкові повідомлення-рішення щодо ОСОБА_1 №0-0650 про визначення суми податкового зобов'язання за 2017 податковий період за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 46156,80 грн.; 0-0650 про визначення суми податкового зобов'язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 6278,40 грн.;

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до ДФС України зі скаргою від 16.07.2018. Рішенням ДФС України від 12.09.2018 №13831/х/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу - залишено без задоволення (а.с. 36-38)

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Правовідносини у даній справі регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 (набрав чинності з 01.01.2015), запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 12.3 ст.12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України).

Рішенням 31 сесії 8 скликання Малинської міської ради від 17.02.2017 №11 "Про встановлення місцевих податків та зборів на 2017 рік в м.Малин" із змінами внесеними рішенням 18 сесії 7 скликання Овруцької міської ради від 17.02.2017 №11 встановлено на 2017 рік ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. (а.с.97-98)

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України).

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України).

Відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Нормами п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України встановлено, що база оподаткування об'єктів житлової та м нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Нормами п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до абзацу "б" п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості за наявності у власності платника податку більше одного об"єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Так, відповідно до абзацу "г" п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Отже, Податковим кодексом України встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 роки незалежно від прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів. Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України).

Встановлено, що позивач є власником 2 нежитлових приміщень за адресою: Житомирська область, ОСОБА_2, провулок Базарний,2, буд.6, площею 196,2 кв.м. та 1442,4 кв.м.

19.06.2019 ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкові повідомлення-рішення щодо ОСОБА_1 №0-0650 про визначення суми податкового зобов'язання за 2017 податковий період за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 46156,80 грн.; 0-0650 про визначення суми податкового зобов'язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 6278,40 грн.

Позивач вказує на те, що вказані нежитлові приміщення відносяться до будівель промисловості, оскільки в них розміщені виробничий та фасувальні цехи, отже такі не є об'єктами оподаткування.

Суд не погоджується з такими доводами, з огляду на таке.

Відповідно до пп. "є" 266.2.2. п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Суд зазначає, що використаний у Податковому кодексі України термін "будівлі промисловості" має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

Проте, будівлі, що належать позивачу (фізичній особі-підприємцю) не є будівлями промислових підприємств.

Аналіз п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.05.2018 по справі № 806/2676/17.

За положеннями пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Відповідно до п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

У відповідності до ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави для висновку, що застосування п. "є" пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств (Постанова Верховного Суду від 15.05.2018 по справі №806/2676/17).

З урахуванням наведеного, об'єкти нерухомості (комплекс), які на праві власності належать позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Зазначена правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 15.05.2018 у справі № 806/2676/17, від 02.10.2018 у справі №823/1702/16.

Беручи до уваги вищевикладене, суд не приймає до уваги доводи позивача, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на такі спірні об'єкти не повинен нараховуватись та сплачуватись, оскільки вказані об'єкти нерухомості належать позивачу, а не промисловому підприємству, зокрема на яке розповсюджується дія п."є" пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на це, доводи позивача, що вказані нежитлові приміщення передані в оренду ТОВ "Екологічне пакування" судом до уваги не приймаються , оскільки на праві власності належать позивачу, а не промисловому підприємству.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в даному випадку відповідачем доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, у той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,11602, ІПН НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,м.Житомир,10003, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2018 №0-0650, №0-065, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 02 травня 2019 року