Справа № 159/4178/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

Київ

справа №159/4178/16-а

адміністративне провадження №К/9901/15397/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді -доповідача Берназюка Я.О., суддів: Коваленко Н.В., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 159/4178/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області

на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області (у складі судді Василюка О.С.) від 17 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів Сапіги В.П., Кухтея Р.В., Носа С.П.) від 15 травня 2017 року

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно до пункту « б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та частини 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV);

- зобов'язати призначити йому спірну пенсію з 19.07.2016.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що для призначення пенсії на пільгових умовах ним були надані усі необхідні документи, за результатами розгляду яких відповідачем йому відмовлено з тих підстав, що ним не підтверджено наявності мінімально необхідного для призначення пенсії стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників. Вважає, що підстав для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах у відповідача не було, а тому його відмова є незаконною та протиправною.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що необхідний пільговий стаж позивача за період з 24 січня 1983 року по 10 червня 2004 року підтверджений документально, тому підлягає включенню до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того судом зроблено висновок, що оскільки під час роботи позивача у період до 3 липня 1992 року атестація робочих місць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 01.08.1992 №442 запроваджена ще не була, то відповідно і записів про таку атестацію у трудовій книжці позивача не повинно бути.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та прийняте нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною відмову Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язано Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №2 у відповідності до пункту « б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 02 червня 2016 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що посилання суду першої інстанції, що під час роботи позивача у період до 03 липня 1992 атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць запроваджена ще не була, то відповідно і записів про таку атестацію у трудовій книжці позивача не повинно бути, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. У зв'язку з цим апеляційний суд зазначив, що за матеріалами справи робоче місце позивача атестовано до 11 листопада 2001 року, тому вважає підтвердженим документально пільговий трудовий стаж позивача до вказаної дати, який складає понад 18 років, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 2 після досягнення віку 55 років згідно абзацу 1 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з наявністю у позивача документів, які підтверджуючих необхідний стаж роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області звернулося із касаційною скаргою, в якій просить про скасування постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2017 року і постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 01 червня 2016 року досяг 55 річного віку та 19 липня 2016 року звернувся до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про призначенням пенсії за віком за Списком № 2 після досягнення віку 55 років згідно абзацу 1 пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII та частини 2 розділу XV Закону № 1058-IV.

Рішенням №82/822 від 05 серпня 2016 року комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій ОСОБА_1 зараховано до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 періодів роботи з 24 січня 1983 року по 31 грудня 1991 року - календарно, з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1997 року по 10 листопада 2001 року ( з урахуванням даних про результати проведення атестації робочих місць) за фактичною тривалістю та відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1996 року та з 11 листопада 2001 року по 10 червня 2004 року з підстав того, що у позивача трудовий стаж у вказаний період належним чином не підтверджено.

Враховуючи рішення №82/822, відповідачем 23 серпня 2016 року відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи за Списком № 2.

31 серпня 2016 року позивач повторно звернувся за призначенням пенсії за віком за Списком № 2 після досягнення віку 55 років згідно абзацу 1 пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII» та частини 2 розділу XV Закону № 1058-IV, на що 10 жовтня 2016 року рішенням відповідача № 78 відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи за Списком № 2.

Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Касаційна скарга Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області обґрунтована тим, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Зазначає, що управління діяло правомірно, оскільки пільговий стаж роботи позивача по Списку № 2 не може бути зарахований за спірні періоди у зв'язку з не наданням належних передбачених законодавством документів на підтвердження такого стажу.

Від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких вказується на безпідставність вимог такої та законність оскаржуваних рішень.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 № 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Розділом XXXII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачалися професії "газозварювальник", "електрозварювальник".

Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №2 10, передбачалися професії "газозварювальник", "електрозварювальник".

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії "електрозварники" та "газозварники".

Враховуючи наведене, професія електрогазозварювальника (газоелектрозварювальника) в спірний період була передбачена у всіх Списках № 2.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, встановлено, що у графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов'язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Як встановлено судами, згідно копії трудової книжки позивача, він з 24 січня 1983 року по 10 червня 2004 року перебував у трудових відносинах із Люблинецьким заводом залізобетонних виробів виробничого об'єднання «Ковельбудіндустрія» , яке перейменоване у виробниче об'єднання «Ковельбудіндустрія» Волинського агробуду в зв'язку із злиттям, а надалі перейменовано у колективне підприємство «Ковельбудіндустрія», після чого перетворено на філію «Люблинецький силікатний завод» КП «Ковельбудіндустрія».

Відповідачем відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи позивача з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1996 року та з 11 листопада 2001 року по 10 червня 2004 року.

Як встановлено апеляційним судом на підставі записів трудової книжки позивача, він 24 січня 1983 року був прийнятий на роботу електрогазозварювальником в силікатний цех силікатно-вапняного заводу по 4 розряду Люблинецького заводу залізобетонних виробів виробничого об'єднання «Ковельбудіндустрія».

У зв'язку із злиттям підприємств ОСОБА_1 було звільнено та переведено на роботу електрогазозварювальником силікатного цеху по п'ятому розряду в виробниче об'єднання «Ковельбудіндустрія » Волинського агробуду (записи трудової книжки позивача № 10 та № 11 від 31 березня 1986 року та від 01 квітня 1986 відповідно).

Виробниче об'єднання з 17 червня 1999 року перейменовано на колективне підприємство «Ковельбудіндустрія».

З 01 вересня 1999 року позивача переведено електрогазозварювальником в філію «Люблинецький силікатний завод» КП «Ковельбудіндустрія».

10 червня 2004 року у зв'язку із ліквідацією підприємства ОСОБА_1 звільнено із посади електрогазозварювальника.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що записами трудової книжки підтверджено, що позивач в період з 24 січня 1983 року по 10 червня 2004 року постійно працював електрогазозварювальником в силікатному цеху на одному і тому ж підприємстві.

Судом апеляційної інстанції підставно прийнято до уваги, що згідно уточнюючої довідки про особливий характер роботи або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії № 625 від 29 липня 2004 року, виданої арбітражним керуючим ліквідатором КП «Ковельбудіндустрія», ОСОБА_1 на умовах повного робочого дня (робота з 40-годинним робочим тижнем) з 24 січня 1983 року по 31 грудня 2001 року працював електрогазозварювальником силікатно-вапняного заводу із виробництва силікатної цегли і його пільговий стаж за Списком №2 за вказаний період становить 18 років 11 місяців 7 днів. За результатами атестації робочих місць за умовами праці згідно наказу № 98 від 11 листопада 1996 року робоче місце № 20 електрогазозварника атестоване і надано право на підрахунок стажу для призначення пільгової пенсії за Списком №2.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Із зазначених нормативних актів видно, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Порядок проведення атестації робочих місць та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Положеннями Порядку проведення атестації робочих місць визначено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації робочих місць дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено раніше Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), та Верховним Судом, зокрема, у постанові від 23 січня 2018 року (справа № 732/2003/14).

Верховний Суд також приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об'єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов'язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини 2 статі 71 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, що робоче місце позивача атестовано до 11 листопада 2001 року, тому підтверджено документально пільговий трудовий стаж позивача до вказаної дати, який складає понад 18 років, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 2 після досягнення віку 55 років згідно абзацу 1 пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з наявністю у позивача документів, які підтверджуючих необхідний стаж роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об'єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки суду апеляційної інстанції.

У ній також не наведено інших аргументів, які б не були предметом перевірки суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко