Справа № 360/4195/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

25 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4195/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря Карча В.М.,

представника позивача Постельги І.В. (ордер від 01.12.2018 ПТ № 029106),

представника відповідача Лавруся В.О. (довіреність від 20.02.2019 № 97),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2018 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі військова частина НОМЕР_1 , відповідач), в якому позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неоформлення звільнення позивача у запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» та за підпунктом 1а) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язати відповідача оформити звільнення позивача в запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» та за підпунктом 1а) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у строки, визначені Указом Президента); зобов`язати відповідача виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належне позивачу грошове забезпечення. Позовні вимоги мотивовано таким.

ОСОБА_1 відповідно до п. 1.2.112&1 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 06.03.2015 № 55 призваний на військову службу з 06.03.2015 по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015, зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення, а на котлове при військовій частині НОМЕР_3 з 07.03.2015. Призначено на посаду стрільця-регулювальника комендантського взводу з посадовим окладом 530 грн на місяць. Визначено виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 06.03.2015 № 55 позивача зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 на всі види забезпечення.

У вересні 2015 року позивач отримав посвідчення учасника бойових дій.

Згідно з наказом № 61 від 13.03.2015 приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі в/ч пп НОМЕР_2 .

Указом Президента України від 11.02.2016 № 44/2016 затверджено перелік військових частин Збройних Сил України, Національного гвардії України, Державної прикордонної служби України, над якими здійснюється шефство, яким з метою сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності держави, розв`язанню соціально-побутових проблем, задоволенню культурних і духовних потреб військовослужбовців, піднесення престижу військової служби, налагодження ефективного цивільно-військового співробітництва визначені військові частини, що розміщені в Луганській області (військова частина польова пошта НОМЕР_2 та військова частина польова пошта НОМЕР_4 ).

Указом Президента України від 08.08.2017 № 213/2017 внесено зміни до затвердженого Указом Президента України № 44/2016 переліку шляхом зміни назви всіх військових частин, визначивши у Луганській області військову частину НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини польова пошта НОМЕР_2 з закріпленим особовим складом.

На підставі п. 6 п.п. 6.1 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 18.09.2016 № 269 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та військової служби у зв`язку з триманням під вартою за вироком суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 по справі № 812/261/18 визнано протиправним та скасовано підпункт 6.1 пункту 6 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 18.09.2016 № 269 (по стройовій частині) в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та виведення в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 у зв`язку з триманням під вартою за вироком суду.

Упродовж 2015 року Президентом України видавалися Укази «Про часткову мобілізацію», які затверджувалися Верховною Радою України.

Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 оголошено провести протягом 2015 року часткову мобілізацію тривалістю 210 діб у три черги. Позивача призвано за четвертою хвилею мобілізації першої черги за Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015.

Відповідно до пункту 1 а) ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ під час особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці у строки, визначені Указом Президента України.

Указом Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України, керуючись підпунктом «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» постановлено:

1. Провести у березні квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період:

Призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію»;

Призваних під час часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію».

2. Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних зі звільненням у запас військовослужбовців, зазначених у статті 1 цього Указу, у тому числі з їх перевезенням до місць проживання (перебування).

3. Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Службі безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державній спеціальній службі транспорту провести звільнення у визначені терміни військовослужбовців, зазначених у статті 1 цього Указу, перевезення звільнених військовослужбовців до місць проживання (перебування) і забезпечити їх комплектом польової форми одягу за сезоном та харчуванням під час прямування до місць проживання (перебування).

4. Цей Указ набирає чинності з дня його опублікування.

Отже, вказаним Указом Президента України № 115/2016 передбачено обов`язок відповідача звільнити позивача з військової служби під час дії особливого періоду у визначені строки, а саме у березні-квітні 2016 року. При цьому заяви позивача не вимагається, оскільки такий обов`язок відповідача є імперативним в силу нормативного акту.

Позивач посилається, що така процедура звільнення з лав Збройних Сил України відповідачем не виконана з невідомих йому причин.

У грудні 2017 року та у квітні 2018 року позивач звертався з приводу оформлення його обов`язкового звільнення у запас як мобілізованого першої хвилі на підставі Указу Президента України № 115/2016 з виплатою належного йому грошового забезпечення. Позивачем оформлено обхідний лист з відмітками всіх служб щодо відсутності претензій. 22.06.2018 обхідний лист підписано всіма службами у військовій частині. У військовому квитку зроблено позначку служби РАО щодо відсутності у нього зброї. Але до цього часу відповідач не оформив його звільнення. 01.11.2018 позивач направив рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 щодо його звільнення в запас на підставі Указу Президента України № 115/2016, який залишено без розгляду.

Позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача порушено його право на працю, на медичне забезпечення. Його звільнення не оформлено, йому не нараховано належне до виплати грошове забезпечення. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 13.12.2018 позов було залишено без руху для усунення недоліків.

26.12.2018 позивач подав до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 29.12.2018 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, витребувано докази від відповідача.

Ухвалами суду від 20.02.2019 та від 28.02.2019 від відповідача також витребовувалися докази.

28.02.2019 представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просила зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказів від 18.02.2019 № 50 та № 42-РС, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належне ОСОБА_1 грошове забезпечення, включаючи одноразову грошову допомогу у разі звільнення, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошову матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу на оздоровлення.

Ухвалою суду від 28.02.2019 заяву представника позивача Постельги І.В. про зміну предмету та підстав позову в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 внести зміни до пункту 2.4.1 наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 18.02.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 , змінивши посаду стрільця регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 на посаду командира комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 42-РС від 18.02.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 , змінивши посаду стрільця регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 на посаду командира комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , повернуто заявнику без розгляду. В іншій частині заяву прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 28.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 28.03.2019 закрито провадження в справі № 360/4195/18 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неоформлення звільнення позивача у запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» та за підпунктом 1а) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язання відповідача оформити звільнення позивача в запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» та за підпунктом 1а) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у строки, визначені Указом Президента); зобов`язання відповідача виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 28.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Таким чином, після закриття провадження по справі в частині предметом судового розгляду є питання виплати позивачеві грошового забезпечення, включаючи різні види грошових допомог. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, пояснила, що позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачеві грошове забезпечення стосуються періоду з 23.07.2018 по 18.02.2019, тобто, після ухвалення Луганським окружним адміністративним судом рішення від 23.07.2019 по справі № 812/261/18 і по час звільнення позивача, вимоги щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення з 02.09.2015, грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань з 01.10.2015, оскільки питання їх виплати не було предметом розгляду у справі № 812/261/18.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, вважає, що питання виплати грошового забезпечення було вирішено судом у справі № 812/261/18. Щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, то позивач жодного разу не звертався з відповідним рапортом та документами. Вважає, що оскільки позивач не з`явився на службу після спливу строку запобіжного заходу, підстави для виплати йому грошового забезпечення відсутні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Указом Президента України від 11.02.2016 № 44/2016 затверджено перелік військових частин Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, над якими здійснюється шефство, яким з метою сприяння обороноздатності та мобілізаційної готовності держави, розв`язанню соціально-побутових проблем, задоволенню культурних і духовних потреб військовослужбовців, піднесення престижу військової служби, налагодження ефективного цивільно-військового співробітництва визначені військові частини, що розміщені в Луганській області (військова частина польова пошта НОМЕР_2 та військова частина польова пошта НОМЕР_4 ).

Указом Президента України від 08.08.2017 № 213/2017 внесено зміни до затвердженого Указом Президента України № 44/2016 переліку, шляхом зміни назви всіх військових частин, визначивши у Луганській області військову частину НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини польова пошта НОМЕР_2 з закріпленим особовим складом.

Згідно з підпунктом 1.2.112 пункту 1.2 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.03.2015 № 55 рядового ОСОБА_1 , призваного по мобілізації відповідно Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015, який пройшов підготовку та прибув з військової частини НОМЕР_3 до пункту постійної дислокації, з 06 березня 2015 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове при військовій частині НОМЕР_3 з 07 березня 2015 року. Призначити на посаду стрільця регулювальника комендантського взводу ВОС 100915А/648 і вважати таким, що з 06 березня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 530 гривень на місяць, шпк «солдат». Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення, що підтверджується витягом з наказу від 06.03.2015 № 55 (том 1 арк. спр. 13).

Відповідно до ухвали Лисичанського міського суду від 08.10.2015 у справі № 415/6488/15-к до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (том 1 арк. спр. 138-140).

Ухвалою Лисичанського міського суду від 11.10.2017 у справі № 415/6488/15-к запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_1 , змінено на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (том 1 арк. спр. 141-143).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.09.2016 № 269 увільнено від займаної посади та виведено в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 в зв`язку з триманням під вартою за вироком суду сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення комендантського взводу (том 1 арк. спр. 14).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 у справі № 812/261/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2019 № 812/261/18 позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування акта про службове розслідування, наказів від 16.10.2015 № 267, від 18.09.2016 № 269 та стягнення грошового забезпечення задоволено частково: визнано протиправним та скасовано підпункт 3.30 пункту 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 16.10.2015 № 267 щодо увільнення від займаної посади та призначення сержанта ОСОБА_1 , командира комендантського взводу, стрільцем регулювальником 2 комендантського відділення комендантського взводу, ВОС 100915А/648; визнано протиправним та скасовано підпункт 6.1 пункту 6 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 18.09.2016 № 269 (по стройовій частині) в частині увільнення від займаної посади та виведення в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 в зв`язку з триманням під вартою за вироком суду сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення комендантського взводу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 2 арк. спр. 1-9, том 1 арк. спр. 93-100).

Згідно з наказом командира 53 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 18.02.2019 № 42-РС відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу, звільнено з військової служби (том 1 арк. спр. 128).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.02.2019 № 50: 2.9. Вважати такими, що вибули зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : 2.9.1. Сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу. З 18.02.2019 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. У Збройних Силах з 15.02.2015 по 17.09.2016 (період з 18.09.2016 по 18.02.2019 до вислуги років не зарахований час перебування військовослужбовця в розпорядженні). Грошова допомога на оздоровлення за 2019 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Грошова матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Чергова відпустка за 2019 рік не надавалась. Відпустка за сімейними обставинами не надавалась (том 1 арк. спр. 129).

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232).

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Дисциплінарний статут Збройних Сил України визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 (далі Інструкція № 260).

Згідно з пунктом 1.2 цієї Інструкції грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 11.1 Інструкції № 260 передбачено, що військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, з наступного після усунення (відсторонення) дня за період, протягом якого вони не виконували службові обов`язки (службові повноваження або повноваження на посаді), виплачуються посадові оклади, оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.

У разі скасування наказів про усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків (якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття такого рішення не підтвердилися) або наказів про відсторонення від виконання службових повноважень (у разі закриття провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення) за період, протягом якого військовослужбовці не виконували службові обов`язки (службові повноваження), виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) від виконання службових обов`язків (службових повноважень).

Відповідно до пункту 11.2 Інструкції № 260 військовослужбовцям, відстороненим від посад відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України з наступного після відсторонення від посад дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.

У разі скасування постановами слідчих (прокурорів) постанов про відсторонення від посад військовослужбовцям за період, протягом якого вони не перебували на посадах внаслідок відсторонення від посад, грошове забезпечення, на отримання якого вони втратили право, не виплачується.

Згідно з пунктом 11.3 Інструкції № 260 військовослужбовцям, заарештованим за постановою слідчих органів або судів, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту.

У разі, якщо до військовослужбовців, відсторонених від посад, яких утримували під вартою, обрано інший запобіжний захід, а не утримання під вартою, з дня прибуття до військової частини (установи, організації) і до дня отримання військовою частиною повідомлення суду про набрання вироком законної сили про засудження військовослужбовців до позбавлення волі грошове забезпечення виплачується в порядку, передбаченому пунктом 11.2 цієї Інструкції.

У рішенні від 23.07.2018 по справі 812/261/18 суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на нарахування та виплату грошового забезпечення згідно з вимогами пунктів 11.1-11.3 Інструкції № 260 з 11.10.2017 по дату ухвалення рішення суду з огляду на відсутність його за місцем несення служби та невиконання ним своїх посадових обов`язків. Суд зазначив, що позивача не було відсторонено від посади відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, відповідно відсутні підстави для виплати йому грошового забезпечення, виходячи з окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років згідно із пунктом 11.2 Інструкції № 260. Разом з тим, як зазначалося вище, згідно зі змістом ухвал Лисичанського міського суду Луганської області від 08.10.2015 у справі № 415/6488/15-к та від 11.10.2017 у справі № 415/427/16-к, визнається сторонами, з 06.10.2015 по 11.10.2017 ОСОБА_1 перебував під вартою, тому у відповідності з вимогами пункту 11.3 Інструкції № 260 йому правомірно призупинено виплату грошового забезпечення, і зважаючи на приписи пунктів 11.2 та 11.3 Інструкції № 260, підстави для його стягнення відсутні.

З 20.07.2018 набрав чинності Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Пунктом 1 Розділу XXIX Порядку № 260 визначено: грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 цього Розділу грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України відсторонені від посад, виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з дня, наступного після відсторонення від посади, до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про відсторонення від посад військовослужбовцям за період, протягом якого вони не перебували на посадах внаслідок відсторонення від посад, грошове забезпечення, на отримання якого вони втратили право, не виплачується.

При цьому грошове забезпечення, яке втратили відсторонені від посади військовослужбовці внаслідок незаконних дій, відшкодовується їм у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 3 цього Розділу виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких відповідно до Кримінального процесуального кодексу України застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту (цілодобово), призупиняється з дня взяття під варту або направлення під цілодобовий домашній арешт до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі якщо до зазначених військовослужбовців обрано інший запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, визначені командиром військової частини, за період їх виконання з дня прибуття до військової частини і до дня отримання військовою частиною повідомлення суду про набрання вироком законної сили чи закриття кримінального провадження грошове забезпечення виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Як установлено судом, позивача не було відсторонено від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, відповідно, відсутні підстави для виплати йому грошового забезпечення з 23.07.2018 згідно з Порядком № 260.

З 06.10.2015 по 11.10.2017 ОСОБА_1 перебував під вартою, судовим рішенням у справі № 812/261/18 надано оцінку правомірності призупинення виплати позивачеві грошового забезпечення.

Будь-яких доказів щодо прибуття ОСОБА_1 до місця несення служби та виконання ним своїх посадових обов`язків після закінчення терміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту представником позивача та позивачем до суду не надано. Пояснення представника позивача, що ОСОБА_1 прибував до військової частини у червні 2018 року для підписання обхідного листка суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини не стосуються спірного періоду, а саме після 23.07.2018.

Таким чином, з огляду на відсутність позивача за місцем несення служби та невиконання ним своїх посадових обов`язків без поважних причин після 23.07.2018 суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення.

Що стосується вимог про нарахування та виплату позивачеві допомог, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, Інструкції № 260 та Порядку № 260 допомоги включаються до складу грошового забезпечення. Отже, з призупиненням виплати військовослужбовцю грошового забезпечення призупиняються з нарахування відповідних видів допомог.

Крім того, відповідно до пункту 30.1 Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (пункт 30.2 Інструкції № 260).

Аналогічні положення містяться в пунктах 1, 2 Розділу ХХІІІ Порядку № 260.

Таким чином, грошова допомога на оздоровлення надається в разі набуття військовослужбовцем права на щорічну основну відпустку, або без вибуття у відпустку за заявою (рапортом) військовослужбовця.

Сторонами не надано суду доказів, що ОСОБА_1 надавалася щорічна основна відпустка повної тривалості за спірний період, натомість згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2019 № 50 чергова відпустка за 2019 рік не надавалася. Також не надано доказів звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою (рапортом) про надання грошової допомоги на оздоровлення.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань пунктами 33.1, 33.2 Інструкції № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 9 Розділу XXIV Порядку № 260 визначено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, вказана допомога також надається за заявою (рапортом) військовослужбовця.

При цьому жодних доказів звернення позивача з заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до суду не було надано.

Що стосується компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки нараховується за кожен повний місяць служби.

Як слідує з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2019 № 50, чергова відпустка за 2019 рік не надавалася, період з 18.09.2016 по 18.02.2019 не зарахований до вислуги років позивача час перебування військовослужбовця в розпорядженні (том 1 арк. спр. 129).

Доказів оскарження вказаного наказу щодо незарахування періоду з 18.09.2016 по 18.02.2019 до вислуги років до суду не надано.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачеві компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Щодо вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення суд дійшов такого.

Відповідно до пункту 4 Розділу XXXII Порядку № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (далі Порядок № 460).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Як установлено судом, на день звільнення позивач не мав права на грошове забезпечення. Відтак, підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги також відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 06 травня 2019 року.

Суддя І.О. Свергун