Справа № 359/297/19
Суддя: Журавський В. В.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/359/59/2019
Справа №359/297/19
РІШЕННЯ

Іменем України

02 травня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що 06 грудня 2018 року Бориспільським РВ УДМС України в Київській області прийнято рішення №54 відносно нього про примусове повернення та зобов'язано покинути територію України до 06 січня 2019 року. Дане рішення мотивовано тим, що строк перебування ОСОБА_1, який прибув до України 17 серпня 2018 року, закінчився, тому відсутні законні підстави для його проживання в Україні. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зважаючи на те, що при прийнятті рішення не було враховано, що 26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Житомирській області з заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі п.14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз'єднання сім'ї з громадянами України). Листом УДМС України в Житомирській області від 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено, що рішенням від 15 серпня 2018 року №4/43 йому відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання. У зв'язку з цим, ОСОБА_1 пред'явив позов до Житомирського окружного суду з вимогою скасувати рішення УДМС України в Житомирській області про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання. Крім цього, позивач вказав на те, що він одружений з громадянкою України ОСОБА_2 та є батьком ОСОБА_3, 24 травня 2018 року. Тому рішення про примусове повернення з України порушує права на лише ОСОБА_1, а також його малолітньої дитини та дружини. За таких обставин ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення Бориспільського РВ УДМС України в Київській області №54 від 06 грудня 2018 року про його примусове повернення з України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали пред'явлений позов та наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 надав відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позову вказав на те, що 06 грудня 2018 року приблизно о 10 годині 00 хвилин працівниками БПП в м. Бориспіль УПП в Київській області по прибуттю на виклик дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась на 27 км автодороги «Київ-Харків» був виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_1, який прибув до України 17 липня 2018 року. Відтак термін легального перебування ОСОБА_1 на території України закінчився 14 жовтня 2018 року, тобто ним було прострочено термін перебування на території України майже на два місяці. Тому працівниками Бориспільського РВ УДМС України в Київській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП та рішення про примусове повернення з України. За час перебування ОСОБА_1 на території України він не звертався до територіальних підрозділів ДМС України з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Тому рішення №54 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 прийнято в межах повноважень наданих законом та при прийнятті оскаржуваного рішення працівниками були дотримані всі вимоги чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2018 року о 10 годині 00 хвилин працівниками БПП в м. Борисполі УПП в Київській області по прибуттю на виклик з приводу дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих, що трапилась на 27-му км автодороги «Київ-Харків» був виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_1

Згідно відмітки у паспорті громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 прибув в Україну 17 липня 2018 року (а.с.38-39).

У відповідності до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справі №884 від 20 липня 2015 року, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Громадяни держав з безвізовим порядком в'їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Строк перебування ОСОБА_1 закінчився ще 14 жовтня 2018 року. Тому головним спеціалістом Бориспільського РВ УДМС України в Київській області Шевчук М.А. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКО №087130 від 06 грудня 2018 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.40).

В той самий день головним спеціалістом Бориспільського РВ УДМС України в Київській області Шевчук М.А. було прийнято рішення №54 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1, яким зобов'язано позивача покинути територію України не пізніше 06 січня 2019 року (а.с.36-37).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з положенням ч.14 ст.4 та ч.14 ст.5 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію. Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

За змістом п.3 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» возз'єднання сім'ї - в'їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім'ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім'ї в Україні, з метою спільного проживання сім'ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Згідно з вимогами п.1 та п.17 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року, посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Встановлено, що 26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до УДМС в Житомирській області з заявою встановленої форми щодо отримання посвідки на тимчасове проживання (а.с.15).

Тобто позивач у передбачений Порядком строк звернувся з заявою щодо оформлення посвідки.

15 серпня 2018 року УДМС України в Житомирській області було прийнято рішення №4/43, яким ОСОБА_1 відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.9 та п.п.10 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до УДМС України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління СБУ України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, визнано протиправним та скасовано рішення УДМС в Житомирській області від 15 серпня 2018 року №4/43 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1, а також зобов'язано УДМС України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 для отримання посвідки на тимчасове проживання №324 від 26 липня 2018 року та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, наведених у судовому рішенні (а.с.48-59).

Зважаючи на це, питання щодо видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання на території України ще не вирішено у встановленому законом порядку, а тому твердження відповідача стосовно відсутності законних підстав для перебування ОСОБА_1 на території України є передчасним.

У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 Вони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, та копією свідоцтва про народження (а.с.16,17). Позивач має на території України тимчасове місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач має місце проживання на території України та сім'ю, стосовно нього відсутні будь-які відомості про вчинення дій, які б суперечили інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров'я і захисту прав та інтересів громадян України, здоров'я і захисту прав та інтересів громадян України.

Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку були відсутні підстави, передбачені ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», для прийняття постанови про повернення ОСОБА_1 з України.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваного рішення відповідно до норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема не доведено факту вчинення позивачем дій, що порушують правила перебування іноземців на території України.

Крім цього, обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає також до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, в п.83 та п.84 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» (заява №55597/09) від 28 червня 2011 року, Європейський суд з прав людини вказав на те, що що вислання заявниці матері двох дітей, з дворічною забороною на повторний в'їзд, беззаперечно утворить надзвичайно болючий захід по відношенню до дітей. З огляду на тривалий тісний зв'язок з матір'ю…, тривалого періоду, що сплинув до вжиття міграційними органами рішення про вислання з забороною на повторний в'їзд, Європейський суд не переконаний в тому, що при конкретних обставинах були в достатній мірі враховані найкращі інтереси дітей для цілей статті 8 Конвенції.

Тому суд погоджується з доводами позивача, що оскаржуване рішення про повернення з України, призводить також до порушення прав та законних інтересів сім'ї позивача, зокрема його дружини та малолітнього сина на возз'єднання сім'ї.

На підставі викладеного та керуючись п.3 ст.1, ч.3 ст.3, ч.14 ст.4 та ч.14 ст.5, ч.1 та ч.4 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч.1 та ч.2 ст.77, п.2 ч.1 ст.241, ч.1-ч.2 ст.243, ст.244-245, ст.246, 288 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бориспільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області №54 від 06 грудня 2018 року про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В.Журавський