Справа № 200/1211/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 р. Справа№200/1211/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стойки В.В.,

при секретарі Дідевич І.О.,

за участю:

представника позивача Христенко С.В.

представника відповідача Пономарьов А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувана фабрика № 105» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № ,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувана фабрика № 105» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України в Донецькій області. Про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 23 листопада 2018 року про збільшення грошового зобов'язання за податку на прибуток на суму 742 551,00 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував безпідставністю висновків фіскального органу, викладених в акті документальної планової виїзної перевірки № 1287/05-99-14-14/31832110 від 12 листопада 2018 року про порушення позивачем пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, пп.14.1.201 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, пп.44.2 ст.44, пп.134.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на загальну суму 742 551 грн.

Прийнятим на підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 12 листопада 2018 року податковим повідомленням-рішенням від 23 листопада 2018 року № позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 742 551 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що правомірність включення сум податку на прибуток підтверджена фактичним отриманням товару, наявністю у платника податку первинних документів на підтвердження по взаємовідносинам ПП "Стандарт-Груп" за січень 2015 року на суму 4 328 354,65 грн.

Вважає неправомірним посилання податкового органу на відсутність реальності господарських операцій з вищезазначеним контрагентом, оскільки фактичне виконання договорів, укладених з суб'єктами господарювання, підтверджене первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, та порушення норм законодавства його контрагентом не може нести для нього жодних негативних наслідків.

Враховуючи наведене, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 27 лютого 2019 року.

27 лютого 2019 року у підготовчому засіданні було об`явлено перерву до 21 березня 2019 року.

21 березня 2019 року підготовче засідання було відкладено до 28 березня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня було виправлено описку та продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, по справі об`явлено перерву до 02 квітня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 25 квітня 2019 року та виправлено описку в ухвалі від 28.03.2019 року.

Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наведені у письмовому відзиві обставини. Вказав, що адміністративний позов - безпідставний та зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення винесено податковим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що під час перевірки податковим органом встановлений факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, в результаті перевірки був встановлений факт безпідставного формування витрат у сумі 4 328 354,65 грн. при здійснення фінансово - господарської діяльності з ПП "Стандарт-груп. Первинні документи надані позивачем в ході перевірки не можуть розглядатись в якості належного підтвердження витрат, що враховуються при визначені об`єкту оподаткування податком на прибуток, оскільки фінансово - господарські взаємовідносини та правочини, укладені з ПП "Стандарт-Груп" не спричинили реального настання юридичних наслідків та економічних вигод. Підставою для таких висновків стало податкова інформація про наявні факти підміни товару по ланцюгу постачання, контрагентами ПП "Стандарт-Груп". Також зазначає, що позивачем в ході перевірки не надано належних документів, а саме: товарно-транспортних накладних, журналу реєстрації довіреностей, довіреності, журнал ввезення-вивезення вантажів, посвідчення якості вугілля, картки складського обліку. На підставі зазначеного було встановлено заниження податку на прибуток на суму 742 551 грн. та прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач надав заперечення на відзив, зазначивши що позивачем надані всі первинні документи на підтвердження реального здійснення господарської операції з ПП "Стандарт-груп". Порушення з боку контрагентів ПП "Стандарт-груп" не можуть бути підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, що підтверджується судовою практикою. Також у додатковий письмових поясненнях було зазначено про те, що визначені відповідачем документи, які не були надані в ході перевірки не є документами первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувана фабрика № 105" є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 31832110, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувана фабрика № 105" з питань податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, пп.14.1.201 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, пп.44.2 ст.44, пп.134.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України ( в редакції чинної в періоді, що підлягав перевірці), Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2015 рік всього на суму 742 551 грн.

На підставі акту перевірки Головне управління ДФС у Донецькій області прийняло податкове повідомлення - рішення від 23.11.2018 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на 742 551 грн.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження використання свого права на оскарження спірного податкового повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України на підставі п.56.2 статті 56 Податкового кодексу України.

Предметом розгляду даної адміністративної справі є правомірність прийняття зазначеного податкового повідомлення - рішення.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, 01 грудня 2014 року між ПП "Стандарт-Груп" та ТОВ «Збагачувана фабрика № 105» укладений договір №01/12, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність), а покупець прийняти та оплатити поставлене кам`яне вугілля.

Виконання умов договору підтверджене:

- специфікацією №1 від 15 січня 2015 року, специфікацією № 2 від 16.01.2015 року, специфікацією № 3 від 22.01.2015 року до договору поставки №01/12 від 01 грудня 2014 року, укладеного між ПП "Стандарт-Груп" та ТОВ «Збагачувана фабрика № 105» ;

- видатковими накладними № 9 от 15.01.2015 року, № 12 від 16.01.2015, № 18 від 22.01.2015;

- актом звірки взаєморозрахунків за січень-лютий 2015 року;

- протоколами випробування № 4 від 15.01.2015, № 5 від 15.05.2015 року, № 7 від 16.01.2015, № 13 від 22.01.2015, № 14 від 22.01.2015;

- актом прийому-передачі товару від 15.01.2015;

- актом прийому-передачі товару від 16.01.2015;

- актом прийому-передачі товару від 22.01.2015;

- рахунками на сплату № 12 від 16.01.2015, № 18 від 22.01.2015,№ 9 від 15.01.2015,

- договором оренди об'єкта нерухомості від 01.12.2014 року між ТОВ «Збагачувана фабрика № 105» та ПП "Стандарт-Груп";

- Акт прийому-передачі об'єкта нерухомості від 01.12.2014 року технічного майданчику.

Крім того, згідно акту перевірки позивачем також надавались:

податкові накладні зареєстрованими в єдиному держаному реєстрі податкових накладних № 18 від 22.01.2015, № 12 від 16.01.2015, від 9 від 15.01.2015;

- платіжні доручення № 84 від 23.01.2015, № 84 від 23.01.2015, № 85 від 26.01.2015, № 86 від 26.01.2015, № 98 від 27.01.2015, № 138 від 02.02.2015, № 139 від 02.02.2015, № 158 від 11.02.2015, № 38 від 15.01.2015, № 48 від 16.01.2015.

Зазначена обставина не є спірною.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач вважає неправомірним висновок податкового органу про порушення ним вимог Податкового кодексу України, тому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення.

Як було встановлено у судовому засіданні підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу щодо правовідносин з ПП "Стандарт-Груп", які не спричинили реального настання юридичних наслідків та економічних вигод.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1. ст. 1 Податкового кодексу України).

Підпунктами 16.1.2 й 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов'язком є обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Таким чином, на позивача у справі покладений обов'язок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків.

Суд вважає помилковим висновок податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства з питань оподаткування з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, ст. 94 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 14.1.191. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Як вже зазначалось судом раніше, податковим органом було встановлено заниження податку на прибуток по взаємовідносинам з ПП "Стандарт-груп"на підставі податкової інформації, а саме встановлені наявні факти підміни товару по ланцюгу постачання, контрагентами ПП "Стандарт-Груп".

Крім того, в акті перевірки зазначено про ненадання позивачем належних документів, а саме: товарно-транспортних накладних, журналу реєстрації довіреностей, довіреності, журнал ввезення-вивезення вантажів, посвідчення якості вугілля, картки складського обліку.

Відповідно до підпункту 134.1.1. п. 134.1. об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, визначені ст. 44 Податкового кодексу України, відповідно до п.п. 44.1 та 44.2 якої для цілей оподатковування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

На підтвердження здійснення господарських операцій по договорам, що укладені між позивачем та його контрагентами, надані первинні документи.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначений ч. 2 ст. 9 цього Закону.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, яке містить аналогічні норми.

Питання договору поставки врегульовано Цивільним кодексом України та ст.ст. 265 - 271 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій по укладеним договорам з ПП "Стандарт-Груп" позивачем надані відповідні документи бухгалтерського та податкового обліку.

Надані документи підтверджують факт здійснення господарських операцій та правомірність включення сум до складу податку про прибуток.

Посилання відповідача на певне недотримання податкового законодавства контрагентом позивача - ПП "Стандарт-Груп, а також контрагентами останнього є неприйнятними.

Так, законодавством України, зокрема Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, подання звітності, сплати податків до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника. Не передбачено ні право, ні зобов'язання будь-якої із сторін правочину здійснювати контроль щодо показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, що подана іншою стороною правочину. При цьому відповідно до законодавства кожний платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, відповідно до якого до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник. Притягнення ж до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 6 КАС України передбачає принцип верховенства права при здійсненні адміністративного судочинства. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, що прийняті в справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03), Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами. Зокрема, зазначено, що платник податку на додану вартість не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо такий платник не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. Аналогічні положення містяться й в Конституції України.

Посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу баз даних АІС "Податковий блок" щодо контрагентів є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відноситься. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 року в справі №К/800/39786/15.

Посилання відповідача на те, що позивач не надав належних документів про якість поставленого товару, товарно-транспортні-накладні, журналу ввезення вантажів, карток складського обліку є також неприйнятним, оскільки такі документи не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, а тому їх наявність чи відсутність (в тому числі недоліки при складанні) не мають вирішального значення для встановлення фактичного руху активів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 року в справі №К/800/51127/15.

Також, суд зазначає, що надання документів про якість поставленого товару не було встановлено умовами укладеного договору з ПП "Стандарт-Груп", тому не надавались позивачу. Крім того, якість поставленого товару підтверджувалось протоколами випробування, які знаходяться в матеріалах справи.

Що стосується товарно-транспортних накладних, то згідно з умовою договору постачання здійснюється постачальником - ПП "Стандарт-Груп", отже у позивача вони відсутні.

Крім того, суд бере до уваги доводи позивача щодо відсутності карток складського обліку у зв`язку з постачанням товару на технологічний майданчик, який ПП "Стандарт-Груп, згідно з наданого договору отримало в оренду у позивача.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 201.10 ст. 201 вказаного Кодексу при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, з фактом реєстрації контрагента (продавця товарів/послуг) податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у позивача виникло право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

В акті перевірки зазначено, що податкові накладні по взаємовідносинам з постачання товару з ПП "Стандарт-груп" були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто, цей факт не є спірною обставиною.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб'єктом владних повноважень доказів правомірності висновків про порушення позивачем норм законодавства з питань оподаткування не надано.

Вказане свідчить про необґрунтованість його висновків.

Отже, контролюючий орган прийшов до помилкового висновку про те, що господарські операції по договорам, що укладені між позивачем та ПП "Стандарт-груп", не мали реального характеру, і про порушення позивачем податкового законодавства в частині декларування податку на прибуток.

Вказане призвело до помилкового винесення податкового повідомлення-рішення, яким протиправно збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за відповідний період.

З огляду на наведене прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення не можна вважати законними і обґрунтованими, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувана фабрика № 105» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.11.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області (; 87526, Донецька область м. Маріуполь, вул.130 Таганрогської дивізії, буд. 114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувана фабрика № 105» (, 85486, Донецька обл., м. Селідово, смт.Цукурине, вул.. Шахтна,40) 11 138 ( одинадцять тисяч сто тридцять вісім гривень) 27 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 квітня 2019 року.

Повний текст рішення складено протягом десяти днів.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Стойка В.В.