Справа № 813/3318/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2265/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника МВС України Шопіної Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові(в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівський державний університет внутрішніх справ про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Качур Р.П.,

час ухвалення рішення - 15:43:12,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 21 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив: визнати протиправними дії у вигляді відмови Міністерства внутрішніх справ України вчиненні у формі письмової відповіді, оформленої листом № 15/2-789 від 05 березня 2018 року призначити одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі(смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений Постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року № 850; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21 жовтня 2015 року № 850; зобов'язати Міністерству внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 07 червня 2017 року № 850 та скерувати таке рішення до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для проведення виплати; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови КМУ від 21 жовтня 2015 року № 850 у розмірі 150-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 07 червня 2017 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу у Львівському державному університеті внутрішніх справ та звільнений у відставку на підставі наказу № 36о/с від 18 лютого 2005 року, на підставі ст. 65 п "а" (за віком) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вперше був оглянутий на кардіологічній МСЕК № 2 04 травня 2005 року, інвалідом не визнаний, йому встановлено 30% професійної втрати працездатності з приводу захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 16 березня 2005 року, видано довідку № 005838. 07 червня 2017 року актом огляду МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС. З метою отримання одноразової грошової допомоги звернувся до ректора Львівського державного університету внутрішніх справ та подав усі необхідні документи. Листом від 05 серпня 2018 року у виплаті одноразової допомоги відмовлено через те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, тому відповідно до п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року пройшло більше двох років, що не дає права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови призначити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом № 15/2-789 від 05 березня 2018 року. Зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи ОСОБА_3 для призначення йому одноразової грошової допомоги, з врахуванням висновків суду, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року відповідно до Постанови КМ України № 850 від 21 жовтня 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення висновку та документів позивача щодо виплати останньому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, з втратою працездатності 50% до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством України. Також, щодо зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області виплатити таку, то таке є втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на Законі України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ, який втратив чинність і на спірні правовідносини не поширюється. Між первинним оглядом МСЕК та повторним оглядом пройшло 12 років, що перевищує встановлений Порядком № 850 термін, а саме протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням МСЕК вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник МВС України апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Головне управління МВС України у Львівській області та третя особа явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача МВС України, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з витягу з архівного документа № 286 від 12 січня 2017 року, наказом № 56 о/с від 18 лютого 2005 року "По особовому складу", згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за ст. 65 п. А (за віком) майора міліції ОСОБА_3 /С-529479/ - начальника курсу факультету № 2 з 18 лютого 2005 року, виплативши компенсацію за невикористану відпустку в період служби з 01 січня 2005 року по 18 лютого 2005 року (00 років 01 місяць 17 днів) з розрахунку 45 діб за вислугу років, яка станом на 18 лютого 2005 року складала: у календарному обчисленні - 26 років 00 місяців 02 дні, у пільговому обчисленні - не мав. Для виплати вихідної грошової допомоги - 26 років 00 місяців 02 дні. Підстава: рапорт майора міліції ОСОБА_3(а.с.24).

Листом міжрайонної кардіологічної МСЕК № 2 ОСОБА_3 вперше оглянутий на кардіологічній МСЕК № 2 04 травня 2005 року, інвалідом не визнаний, встановлено 30% професійної втрати працездатності з приводу захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 16 березня 2005 року та видано довідку ЛВАЗ № 005838(а.с.18).

Відповідно до листа Львівської обласної дирекції № 1390/1297 від 19 грудня 2017 року ОСОБА_3 13 грудня 2005 року проведено виплату страхової суми у розмірі 2550,00 грн за державним особистим страхуванням військовослужбовців на підставі встановленої МСЕК 30% втрати працездатності(а.с.23).

З метою одержання одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 звернувся до ректора Львівського державного університету внутрішніх справ із заявою (рапортом) про проведення йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що внаслідок отримання захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС 07 червня 2017 року Львівською обласною МСЕК № 1 йому встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати працездатності. До вказаної заяви (рапорту) надано відповідні підтверджуючі документи(а.с.17).

Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 359953 від 07 червня 2017 року позивачу встановлено третю групу інвалідності пожиттєво, захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС(а.с.19).

Також, відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, Серії 12 ААА № 002507 від 07 червня 2017 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності позивача 50%, захворювання пов'язане з проходження служби в ОВС(а.с.20).

Довідкою № 3 від 31 грудня 2017 року підтверджується, що діагноз та постанова ВЛК про причинний зв'язок захворювання: пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ(а.с.21).

Вказане підтверджується також листом № 28 від 16 листопада 2017 року Обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи"(а.с.22).

Міністерством внутрішніх справ України Ліквідаційній комісії ГУ МВС України у Львівській області скеровано лист від 05 березня 2018 року № 15/2-789, відповідно до якого Департаментом фінансово-облікової політики МВС України розглянуто доопрацьовані матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 та у зв'язку з тим, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, за умовами п. 4 Порядку, вказане не дає йому права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі та повернуто матеріали ОСОБА_3, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови призначити одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення одноразової грошової допомоги відповідно та зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути документи для призначення одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із п. 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 7 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850(далі - Порядок № 850).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції(далі - Порядок № 850).

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Пунктом 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.п. 7 - 9 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Проаналізувавши наведені положення законодавства в контексті встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Надаючи оцінку діям Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у відповідності до Порядку № 850 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем зроблено не було.

Повернення ж документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком № 850 не передбачено, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що у зв'язку з неприйняттям відповідачем після надходження документів позивача відповідного рішення, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути документи ОСОБА_3 для призначення йому одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17 та від 10 жовтня 2018 року у справі № 733/1290/16-а.

Відповідно до п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Оскільки, згідно пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", то за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" та, виходячи з положень якого обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України. Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку № 850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16 та від 18 жовтня 2018 року у справі №369/13187/17.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 813/3318/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін