Справа № 826/16384/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2019 року №826/16384/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач), представник позивача - адвокат Бут Вадим Анатолійовича (далі - представник позивача), до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах по Списку №2;

2) зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2, починаючи з 16.08.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Звернувшись до відповідача з необхідними документам для призначенням пенсії йому було протиправно відмовлено у призначені пенсії. Позивач вважає протиправною таку відмову та звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.11.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано відзив на адміністративний позов, який прийнято судом.

18.12.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, яку прийнято судом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

16.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №2 та надав необхідні документи.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 11.09.2018 року повідомило про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії на підставі того, що відсутня довідка про пільговий стаж, накази про проведення та підсумки атестації робочих місць, картка Т-2.

Не погоджуючись з даною позицією відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно п. «а» абз. 1 ст. 13 до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 06.12.1991 року №1788-ХІІ (далі -Закон №1788-ХІІ), працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. «б» абз. 1 ст. 13 даного Закону, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №2.

Згідно п. 2 Прикінцевих положень №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (далі - порядок №637), Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 N 383 (далі - Порядок №383) визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Відповідно до п. 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Згідно п. 2 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

З аналізу вищенаведеного законодавства вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність у особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. N 442 (далі - Порядок №442), основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно п. 4 даного Порядку, Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п'ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Пунктами 8,9 Порядку №442 встановлено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років.

Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

За правилами застосування Списку №2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список №2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, а якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10. Якщо ж пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список №2, затверджений постановою Кабміну України від 11.03.1994 №162.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 4 Порядку № 383, згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Уразі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць , до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку .

Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Аналізуючи наведені законодавчі норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку суд приходить до висновків, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Відповідно до записів трудової книжки №11-30 ОСОБА_1:

- з 28.01.1985 року працював учнем заточника цеха №12 на Заводі «Арсенал»;

- 01.04.1985 року зайняв посаду заточника 2-го розряду цеху №12;

- 01.06.1989 року присвоєно 3-й розряд заточника цеху №12;

- 01.11.1990 року переміщений заточником 3-го розряду в цех №48;

- 01.09.1994 року переведений заточником 4-го розряду в цех №48;

- з 01.10.1995 року переведений в підрозділ «Інструмент-Арсенал» заточником 4-го розряду, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом;

- з 01.03.2000 року переведений заточником, зайнятим на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом п'ятого розряду підрозділу «Інструмент-Арсенал»;

- 23.07.1997 року була проведена та затверджена наказом ГДО №205а від 23.07.1997 року, шифр 2151200а-1753а, атестація робочого місця заточника, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом;

- 31.07.2002 року була проведена та затверджена наказом ГД №267 від 31.07.2002 року, шифр 2151200а-1753а (Список 2), атестація робочого місця заточника, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом;

- 01.11.2005 року переведений до інструментального цеху №48 заточувальником, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом п'ятого розряду;

- 01.06.2006 року переведений до цеху №12 заточувальником, зайнятого на обиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом п'ятого розряду;

- 01.03.2008 року переведений перекваліфікантом шліфувальника, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом цеху №12;

- 01.07.2008 року переведений на посаду шліфувальника, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом п'ятого розряду цеху №8112;

- 01.02.2010 року переміщений шліфувальником, зайнятим на обдиранні, точінні, різанні шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом п'ятого розряду до виробничо-технологічного комплексу -7;

- 04.01.2011 року переведений шліфувальником, зайнятим на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом (з ремонту інструменту) п'ятого розряду до виробничо-технологічного комплекту -7;

- 30.03.2012 року звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

Таким чином, в трудовій книжці позивача міститься інформація про проведення атестації робочого місця відповідно до наказів ГДО №205а від 23.07.1997 року та ГД №267 від 31.07.2002 року.

З урахуванням викладеного та вимог п. 4 Порядку №383, до пільгового стажу має бути позивача зараховано:

- період з 01.04.1985 року по 21.08.1992 року (7 років 4 місяці 21 день);

- період д 22.08.1992 року по 22.07.1997 року та з 23.07.1997 року по 22.07.2002 року (10 років 7 місяців 7 днів), оскільки за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років, і впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З матеріалів справи вбачається, що чергова атестація від 31.07.2002 року на підприємстві, де працював позивач, була проведена з порушенням строків.

Згідно п. 1.5 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, еріодичність атестації встановлюється підприємством у колективному договорі, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника (власника) підприємства, організації.

При цьому, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі №21-307а14.

Оскільки в період з 22.07.2002 року по 31.07.2002 року позивач виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації

Як вже зазначалося, наступна атестація на підприємстві булла проведена 31.07.2002 року, що дає позивачу право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, а саме до 30.07.2007 року.

Відомості про чергову атестація в матеріалах справи відсутні, однак у позивача за результатами першої атестації від 23.07.1997 року стажу роботи зі шкідливими умовами праці достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (17 років 11 місяців 28 днів).

Проведення атестацій та їх підсумки підтверджуються наданими до суду наказами по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці.

Таким чином, позивачем надано достатньо доказів на підтвердження права на пенсію на пільгових умова, з урахуванням чого, суд вважає неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві у призначенні пільгової пенсії з підстав відсутності уточнюючої довідки про пільговий стаж, картки т-2, оскільки статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення"встановлено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Крім того, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідно до картки умов праці він працював за посадою заточник, зайнятий на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом. Умови та характер праці відносить до 3 класу 1 ступеню. Робоче місце слід вважати з шкідливими та важкими умовами праці, що відносяться до списку №2.

Відповідно до фотографії робочого дня (Карта №1) від 14.01.1997 року позивач за посадою заточник зайнятий на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом та час втрати Е410 з шкідливими умовами праці - 85 %.

Відповідно до характеристики умов праці заточника, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом «Заточник инструмента сухим способом в течении рабочего дня выполняет следующие технологические операции: получение инструмента с механических участков цеха, сортировку по виду заточки и назначению инструмента, установку и балансировку абразивного круга, заточку режущей части инструмента согласно чертежа, проверку инструмента в процессе работы и по окончании работы при помощи материального инструмента и микроскопа. Занятость 100% при 3-дневной рабочей неделе».

Відповідно до картки умов праці позивач працював за посадою заточник, зайнятий на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом. Умови та характер праці відносить до 3 класу 1 ступеню, «микроклимат в производственном помещении в холодный период (по температуре) не соответствует санитарным требованиям, вытяжная вентиляция от заточных станков при правке и подправке абразивных кругов работает не эффективно». Робоче місце слід вважати з шкідливими та важкими умовами праці, що відносяться до Списку №2.

Відповідно до фотографії робочого дня від 20.05.2002 року позивач за посадою заточник зайнятий на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом та час втрати Е390 з шкідливими умовами праці - 81 %.

Відповідно до характеристики умов праці заточника, зайнятого на обдиранні, точінні, різанні, шліфуванні металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом «Заточник инструмента сухим способом в течении рабочего дня выполняет следующие технологические операции: получение инструмента с механических участков цеха, сортировку по виду заточки и назначению инструмента, установку и балансировку абразивного круга, заточку режущей части инструмента согласно чертежа, проверку инструмента в процессе работы и по окончании работы при помощи материального инструмента и микроскопа».

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах по Списку №2.

Що ж стосується вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2, починаючи з 16.08.2018 року, суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав.

Реалізація суб'єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч.2 ст.19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.

Так, у відповідності до абз.3 п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим законодавством критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 починаючи з 16.08.2018 року з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), про визнання протиправним та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах по Списку №2.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 починаючи з 16.08.2018 року з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

4. В іншій частині позов залишити без задоволення.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко