Справа № 160/7704/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2019 року Справа № 160/7704/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Чорній М.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача-2 ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до Камянської ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок за земельну ділянку 0,1796 га за 2016, 2017 та 2018 роки, він у встановленому порядку не отримував. Листом від 03.08.2018 року №1438/фоп Кам'янською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повідомлено, що підставою для нарахування земельного податку стала інформація, отримана від Грушуватської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області про те, що ним використовується земельна ділянка площею 0,1796 га на якій розташовані виробничі будівлі.
Оскаржувані податкові повідомлення-рішення, всупереч положенням п.286.5. ст.286 ПК України надіслано Грушуватській сільській раді, а не платнику податків. Позивачем було надано документи, що підтверджують право власності на земельні ділянки та на будівлю зерносховища (свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, ВВЕ 084730 р.н.1342 від 20.05.2004 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №136690 від 18.11.2008 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №136689 від 18.11.2008 року). Проте вказані документи не були враховані, а контролюючий орган вказав на необхідність сплати земельного податку за земельну ділянку 0,1796 га за 2016, 2017 та 2018 роки. Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Відповідач-1 свого представника в судове засідання не направив, про місце та час його проведення був повідомлений належним чином.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнала та зазначила, що згідно інформації, яка була отримана від Грушуватської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області (вих. №84 від 28.08.2018 р.) позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1796 га, за адресою: с.Грушуватка, вул.Степова, 132. Відповідно до інформації наданої Грушуватської сільської радою на запит податкового органу щодо отримання додаткової інформації по використанню земельної ділянки площею 0,1796 га, отримано відповідь, що на вищевказаній земельній ділянці дійсно знаходяться виробничі будівлі, а саме: мехтік, складські приміщення та приміщення для відгодівлі сільськогосподарських тварин, тобто земельна ділянка використовується в комерційних цілях. На підставі чого ОСОБА_3 було нараховано земельний податок за 2016, 2017, 2018 роки.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом також встановлено, що податковим органом було отримано інформацію від Грушуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, що позивачем використовується земельна ділянка без наявності правовстановлюючих документів площею 0,1796 га на якій розташовані виробничі будівлі, тобто земельна ділянка використовується в комерційних цілях.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно зі ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до п.п.14.1.72. п.14.1. ст.14 ПК України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно зі статтями 269, 270 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктами оподаткування земельним податком - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1. статті 14 ПК України).
Відповідно до п.286.1. ст.286 ПК України, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В силу п.287.1. ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно з п.287.2. ст.287 ПК України, облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.
Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до п.287.4. ст.287 ПК України, податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до п.п.269.1.2. п.269.1. ст.269 ПК України платники земельного податку є землекористувачі.
Згідно з пп.270.1.1. п.270.1. ст.270 ПК України базою оподаткування земельного податку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Так, 20 травня 2004 року позивачем було придбано будівлю зерносховища за адресою вул.Степова, 132, с.Грушуватка, П'ятихатський район, Дніпропетровська область, що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, ВВЕ 084730 р.н.1342 від 20.05.2004 року та укладено договір оренди земельної ділянки площею 1796 кв.м., на якій розташована вказана вище будівля зерносховища.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено, слід повернути позивачу судові витрати по справі в сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України,-

Адміністративний позов задовольнити.
Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 29.03.2019 року.

Суддя ОСОБА_4