Справа № 140/622/19
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року ЛуцькСправа № 140/622/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.

за участю представника позивача Горблюка Р.В .,

представника відповідача Виш А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельський госпрозрахунковий ринок» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельський госпрозрахунковий ринок» (далі - ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок») звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.03.2019 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області проведено камеральну перевірку ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» за результатами якої складено акт № 2108/03-20-52-12/01557420 від 06.02.2019 року та винесено податкові повідомлення-рішення від 01.03.2019 року № та №, якими на підставі ст. 126 ПК України за затримку сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 14 089,86 грн. (10%) та 17 981,15 грн. (20%) відповідно.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення № від 21.08.2018 року, № від 21.08.2018 року.

ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» не погоджується з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки та оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки обов`язок щодо сплати орендної плати з юридичних осіб ними було виконано у строки встановлені Податковим кодексом України

Позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.03.2019 року № та №.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що ГУ ДФС правомірно було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а відтак просила суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, ГУ ДФС у Волинській області проведено камеральну перевірку ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань до бюджету за результатом якої встановлено порушення строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання із сплати орендної плати за землю.

За результатами камеральної перевірки складено Акт № 2108/03-20-52-12/01557420 від 06.02.2019 року.

На підставі вищезазначеного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

1) від 01.03.2019 року № , яким застосовано штрафні санкції на суму 17 981,15 грн. у розмірі 20 % від суми фактичної сплати за невчасну сплату грошових зобов`язань за податковою декларацією від 14.02.2015 року № в розмірі 89905,74 грн. (листопад 2015 року), терміном сплати до 30.12.2015 року.

09.02.2016 відбувалася сплата в сумі 128876.76 грн., у зв`язку з чим була застосована штрафна санкція в сумі 17 981,15 грн. (20 % від суми сплати, за прострочення у 41 день з 30.12.2015 по 09.02.2016);

2) від 01.03.2019 року № , яким застосовано штрафні санкції на суму 14 089,86 грн. у розмірі 10 % від суми фактичної сплати за невчасну сплату грошових зобов`язань за наступними документами:

а) за податковою декларацією від 14.02.2015 року № в розмірі 89934.86 грн. (грудень 2015року), терміном сплати до 30.01.2016 року.

09.02.2016 року відбувалася часткова сплата у сумі 38971.02 грн., у зв`язку з чим була застосована штрафна санкція в сумі 3897.10 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення у 10 днів з 30.01.2016 по 09.02.2016);

10.02.2016 року відбувалася доплата в сумі у сумі 50963.80 грн., у зв`язку з чим була застосована штрафна санкція в сумі 50963.38 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення у 11 днів з 30.01.2016 по 10.02.2016).

б) за податковою декларацією від 19.02.2016 року № в розмірі 50963.80 грн. (січень 2016 року), терміном сплати до 01.03.2016 року.

17.03.2016 року відбувалася доплата в сумі у сумі 50963.80 грн., у зв`язку з чим була застосована штрафна санкція в сумі 50963.38 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення у 16 днів з 01.03.2016 по 17.03.2016).

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 01.03.2019 року № та №, з огляду на таке.

При вирішенні даного публічно-правового спору суд враховує положення таких нормативно-правових актів.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.3 ст. 287 ПК України визначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

За змістом пункту 126.1 цієї статті ПК України, У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 цього Закону ініціатор це особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Пунктом 1.29 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III передбачено, що проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону України № 2346-III банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якою передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Приписами пункту 129.6 статті 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Наведені законодавчі приписи дають підстави для висновку про те, що обов`язок платника зі сплати податку/збору слід вважати виконаним з дати подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджету грошових коштів з рахунку платника в банку за наявності в нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків/зборів до бюджету.

Тобто за наявності в платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов`язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Судом встановлено, що з метою сплати податкового зобов`язання за жовтень та листопад 2015 року в сумі 179 870,08 грн, позивачем оформлено платіжне доручення № 15 від 20.11.2015 року про перерахування готівкових коштів з рахунку ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок», відкритого у ПАТ «Укрінбанк», на рахунок у системі електронного адміністрування позивача. Однак, кошти не були перераховані банком за призначенням.

В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № 15 від 20.11.2015 року, яка оглянута судом, з відміткою банку «одержано банком 20.11.2015», із призначенням платежу: орендна плата за землю за жовтень та листопад 2015 року.

Крім того, відповідно до виписки ПАТ «Укрінбанк» по особовим рахункам ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» () з 30.10.2015 року по 01.12.2015 року після останньої операції 30.10.2015 року про сплату 150 грн. залишок на рахунку позивача становив 190 061,76 грн., тобто обов`язок платника зі сплати податку/збору є виконаним з дати подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджету грошових коштів з рахунку платника в банку та підтверджено наявність в нього достатнього грошового залишку на день платежу.

Також, як встановлено судом, ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» звертався в Господарський суд міста Києва з позовом до ПАТ «Укрінбанк» про зобов`язання виконати платіжне доручення № 15 від 20.11.2015 та перерахувати до бюджету орендну плату за землю в сумі 179870,08 грн. і платіжне доручення №16 від 20.11.2015 та перерахувати до бюджету єдиний соціальний внесок у сумі 10020 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 року, яке набрало законної сили, в справі №910/915/16 у позові відмовлено повністю. Рішення мотивоване тим, що на підставі постанови Правління НБУ від 24.12.2015 № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення від 24.12.2015 № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким у Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25.12.2015 до 24.03.2016 (включно) та призначено уповноважену особу Фонду. Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню. Вказано, що та обставина, що на момент ухвалення даного рішення у Банку вже було введено тимчасову адміністрацію, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та отже є підставою для відмови у позові.

Крім того, в рішенні вказано, що на підставі укладеного між Позивачем, як Клієнтом, та Відповідачем, як Банком, договору банківського рахунку, Позивачу було відкрито поточний рахунок у гривнях, а Відповідач зобов`язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Доказів закінчення строку дії договору банківського рахунку або визнання його недійсним матеріали справи не містять.

З матеріалів справи та пояснень Позивача вбачається, що ним було подано, а Відповідачем прийнято до виконання два платіжних доручення: № 15 від 20.11.2015 про перерахування до бюджету орендної плати за землю в сумі 179870,08 грн. і № 16 від 20.11.2015 про перерахування до бюджету єдиного соціального внеску у сумі 10020 грн., проте ці платіжні доручення Банком виконано не було та перекази за ними з рахунку Позивача, відкритого у Банку (Відповідача), на вказані в дорученнях рахунки отримувача, здійснено не було.

Невиконання Відповідачем вказаних платіжних доручень у встановлений строк є порушенням ст.ст. 525, 526, 530, 1066, 1068 ЦК України, ст.ст. 8, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умов договору банківського рахунку.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право Позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на поточному рахунку Позивача, відкритому в Банку на підставі договору банківського рахунку.

Судом встановлено, що станом на момент подання до Банку (Відповідача) спірних платіжних доручень, у останнього не було достатніх підстав для їх невиконання (ст. 1074 ЦК України). Зворотного Відповідачем не доведено. Суми коштів на рахунку Позивача, відкритому у Банку, для виконання спірних платіжних доручень вистачало.

Також судом встановлено, що всупереч ст. 1066 ЦК України Відповідач не зміг забезпечити право Позивача на безперешкодне розпорядження своїми коштами, що знаходяться на його поточному рахунку, відкритому у Банку (Відповідача) на підставі договору банківського рахунку.

Відповідно до пункту 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи обставини, встановлені Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 року, вказане свідчить про наявність достатніх грошових коштів на рахунку Товариства для проведення розрахункових операцій (списання коштів) та виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов`язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України. Зазначене спростовує доводи ГУ ДФС у Волинській області про недоведеність факту достатності коштів на рахунку Товариства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року в справі №804/6329/17 та від 19 лютого 2019 року в справі №806/68/16.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права, що призвело до безпідставного збільшення податкового навантаження на підприємство.

Беручи до уваги обставини викладені вище, суд вважає, що відповідачем протиправно, всупереч вимогам чинного законодавства прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 01.03.2019 року № та №, якими на підставі ст. 126 ПК України за затримку сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 14 089,86 грн. (10%) та 17 981,15 грн. (20%) відповідно, які з огляду на їх безпідставність підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області на користь ТзОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» слід стягнути судовий збір в розмірі 1 921 грн., сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 07.03.2019 року №1937.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 01.03.2019 року № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельський госпрозрахунковий ринок» судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельський госпрозрахунковий ринок» (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Брестська, будинок 2, ідентифікаційний код юридичної особи 01557420).

Відповідач: Головне управління ДФС у Волинській області (43000, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39400859).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 08.05.2019 року.