Справа № 806/1283/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1283/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

24 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Синицької Н.П, Шушка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року (повний текст якого складено 20 листопада 2018 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України про визнання дій незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2017 р. №, № ,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2017 року позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати дії перевіряючих незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.04.2017 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаними податковими повідомленнями-рішеннями йому протиправно донараховано зобов'язання: - з податку на доходи фізичних осіб в сумі 10285105,56 та штрафну санкцію 2571276,39 грн; - з військового збору в сумі 771573,64 грн, а також штрафну санкцію 192893,41 грн., оскільки з акту перевірки від 04.04.2017 слідує, що сума визначеного податкового зобов'язання, на думку перевіряючих, випливає з вартості різниці між задекларованим позивачем майном та доходами, які відображені у ЦБД ДРФО в період з 1998 по 2016 р.р., попри те, що позивач наголошує на тому, що задеклароване ним майно було набуто протягом усього його життя. Крім того, готівкові кошти та грошові активи розміщенні на рахунках у банках були перераховані у національну валюту по курсу НБУ встановленому на 31.12.2015, що не узгоджується з вимогами п. 164.4 ст. 164 ПК України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, Київ 53, 04053, ) № від 28.04.2017 та № від 28.04.2017. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в сумі 16000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволеного позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також винесення судового рішення без встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивачем на письмову вимогу посадової особи контролюючого органу, яка проводила перевірку, не надано документів щодо періоду отримання та джерела походження готівкових коштів у сумі 2 000 000 доларів США, документів щодо періоду отримання, джерела походження та періоду внесення на валютні рахунки коштів у сумі 13 356 євро та 51 204 долара США, а також документів щодо періоду виникнення фінансових зобов'язань у сумі 10 733 євро, то перерахунок валютних коштів на національну валюту України за курсом Національного банку України здійснено на кінець звітного періоду подання електронної декларації, а саме станом на 31.12.2015. Крім того, апелянт зазначає, що загальна вартість статків (майна, грошових активів, цінних паперів, корпоративний прав та фінансових зобов'язань) ОСОБА_5 становить 56 461 239,10 грн. Натомість, згідно з відомостями ЦБД ДРФО, електронної декларації та податкових декларацій про майновий стан і доходи, поданих ОСОБА_5 до контролюючих органів за 2013, 2014 та 2015 роки, загальна сума доходів, одержаних ОСОБА_5 з офіційних джерел становить 5 022 996,72 грн., а саме ЦБД ДРФО: 2 628 361.88 грн. (за вирахуванням доходів, задекларованих у податкових деклараціях про майновий стан і доходи); податкових декларацій про майновий стан і доходи: 2 352 362,84 грн.; електронної декларації 42 272,00 грн. Будь-яких документів щодо інших джерел доходів на письмову вимогу посадової (службової) особи контролюючого органу, яка проводила перевірку, ОСОБА_5 не надано, а відтак невідповідність вартості статків позивача доходам, одержаних з офіційних джерел, становить 51 438 242,38 грн. (56 461 239,10 - 5 022 996,72 = 51438 242,38). Вказані обставини слугували підставою для висновку відповідача про заниження позивачем суми загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 51 438 242,38 грн.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, а ухвалою суду від 27 лютого 2019 року призначено до розгляду в порядку письмового провадження заяви про самовідвід суддів Шидловського В.Б., Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року задоволено заяви суддів Шидловського В.Б., Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В. про самовідвід, а справу передано на повторний автоматизований розподіл для формування колегії суддів.

За результатами повторного автоматичного розподілу у порядку ст. 31 КАС України головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено Білу Л.М., суддів - Граб Л.С., Гонтарука В.М.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2019 року апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року по даній справи прийнято до свого провадження вищевказаним складом суду.

25 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги. Так, представник позивача вказує на те, що податкове законодавство не передбачає іншого способу перерахунку валютних коштів, окрім як в порядку п. 164.4 ст. 164 ПК України, вимоги якого не дотримано відповідачем при здійсненні такого перерахунку станом на 31.12.2015. Крім того, твердження відповідача про ненадання позивачем документів, підтверджуючих отримання доходів протягом всього життя суперечить вимогам п. 44.1 ст. 44 ПК України, який визначає обов'язок платника податків забезпечити зберігання документів саме 1095 днів (3 роки). У зв'язку із викладеним, представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, наказом ДФС України від 07.03.2017 призначено проведення перевірки фізичної особи ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 82), а наказом від 22.03.2017 №197 продовжено строк проведення перевірки на 5 робочих днів (т. 1 а.с. 84).

Вказану перевірку ДФС України призначено на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 16.01.2017 про призначення документальної перевірки громадянина ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1998-2016 роки (т. 1 а.с. 73-74).

07.03.2017 позивач отримав повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки (а.с. 83 т. 1), а 22.03.2017 повідомлення про продовження проведення призначеної перевірки (т. 1 а.с.85).

Перевірку проведено з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 за період з 01.01.1998 по 31.12.2016.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_5 складено акт від 04.04.2017 №18/99-99-13-04-01/НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 11-21).

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки, позивач направив на адресу відповідача заперечення на акт перевірки від 10.04.2017 (т. 1 а.с. 23-25).

Листом від 14.04.2017 ДФС України запропонувала ОСОБА_5 взяти участь у розгляді заперечень 20.04.2017 о 11:00 (а.с. 28 т.1).

Вказаний лист було направлено позивачу 19.04.2017, що підтверджується витягом відстеження пересилання поштових відправлень (т. 1 а.с. 30).

Листом від 21.04.2018 позивач повідомив ДФС України, що повідомлення про розгляд заперечень отримав лише 21.04.2017, у зв'язку з чим не мав об'єктивної можливості прибути на розгляд та вказав на неправомірність дій службових осіб контролюючого органу, що полягають у направленні повідомлення лише 19.04.2017 о 19:08 (т. 1 а.с. 31).

Листом від 25.04.2017 №5761/Р/99-99-13-04-01-14 відповідач повідомив про розгляд заперечень до акту перевірки та вказав, що порушення в частині визначення податкових зобов'язань за 2015 рік з ПДФО на суму 10285105,56 грн. та військового збору на суму 771573,64 грн встановлені правомірно (т. 1 а.с. 33).

На підставі виявлених під час перевірки порушень, Державною фіскальною службою України прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.04.2017:

- № , яким позивачу донараховано зобов'язання з військового збору в сумі 771573,64 грн. та штрафну санкцію в сумі 192893,41 грн. (т. 1 а.с. 39);

- № , яким позивачу донараховано зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 10285105,56 грн. та штрафну санкцію в сумі 2571276,39 грн. (т. 1 а.с. 41).

Не погоджуючись з вказаними діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не встановлено коли і за яким видом доходу отримані вказані грошові кошти, а тому факт переведення валютних коштів у національну валюту України по курсу станом на 31.12.2015 є неправомірним, а встановлення ставок податку на доходи фізичних осіб та військового збору безпідставним. Таким чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено наявність у позивача неоподаткованого доходу у 2015 році, у зв'язку з чим оскаржені податкові повідомлення-рішення слід скасувати. Водночас, судом зазначено, що у даних правовідносинах контролюючим органом фактично було реалізовано його компетенцію на проведення перевірки та оформлення її результатів у належний спосіб, а перевіряючі діяли від імені суб'єкта владних повноважень, з огляду на що вимога про визнання дій перевіряючих незаконними є необґрунтованою, що вказує на відсутність підстав для її задоволення.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Положеннями пп. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з п. 79.1. ст. 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до пп. 14.1.54. п. 14.1. ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;

За приписами п. 164.1. ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2. статті 177 та пункту 178.3. статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пп. 164.2.20. п. 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 168.2.1 п. 168.2 ст.168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Положеннями п. 86.7. ст. 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, податковий орган під час проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи ОСОБА_5 встановив факт заниження загального місячного (річного) оподаткованого доходу за 2015 рік на суму 51 438 242,38 грн, відображеного в декларації за 2015 рік (т. 1 а.с. 11-21).

Позивач, не погоджуючись з висновками акта перевірки, направив на адресу ДФС України заперечення, в яких, зокрема, зазначив, що у 2015 році існували ставки податку від 0% до 20% за різними видами доходів, а також були передбачені випадки звільнення певних операцій від оподаткування та випадки виникнення обов'язку з нарахування і сплати податку податковим агентом. Враховуючи той факт, що з акту перевірки неможливо визначити за якими операціями донараховано податкові зобов'язання та зобов'язання зі сплати військового збору, то й правомірність чи неправомірність такого донарахування встановити неможливо (т. 1 а.с.23-25).

Розгляд заперечень контролюючим органом було призначено на 20.04.2017, повідомлення про розгляд від 14.04.2017 направлено позивачу лише 19.04.2017 (т. 1 а.с.28-30).

Натомість, абз. 2 п. 86.7. ст. 86 ПК України визначає, що у разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що учасниками справи не заперечується та обставина, що шляхом подачі заперечень на акт від 04.04.2017 №18/99-99-13-04-01/НОМЕР_2, позивач висловив бажання прийняти участь у розгляді виявлених під час перевірки порушень та просив про час та місце повідомити у визначеному законом порядку.

Проте, повідомлення про розгляд заперечень 20.04.2017, ОСОБА_5 отримав 21.04.2017 (т. 1 а.с.28-30), а відтак судом першої інстанції вірно з'ясовано, що таке повідомлення контролюючим органом було направлено з порушенням строків, визначених п. 86.7. ст. 86 ПК України, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості особисто надати зауваження щодо акта перевірки та прийняти участь у розгляді матеріалів.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача взагалі не містять будь-якого обґрунтування у зв'язку із чим відповідачем не дотримано вимог п. 86.7. ст. 86 ПК України, оскільки апелянт по даному питанні обмежується лише загальним твердженням, що будь-яких додаткових документів позивачем при подачі заперечень на акт від 04.04.2017 не було надано.

Більше того, апелянт наполягає на тому, що позивачем не було надано будь-яких додаткових документів позивачем і на письмову вимогу посадової (службової) особи контролюючого органу, яка проводила перевірку.

З даного приводу суд апеляційної інстанції враховує пояснення, надані представником позивача в судовому засіданні про те, що з матеріалів справи вбачається, що вимога про надання документів (без номера, дати) була отримана ОСОБА_5 30.03.2017, в той час як повторна перевірка (з урахуванням терміну її продовження) закінчилась 28.03.2017. У відповідь на вимогу про вказану обставину ОСОБА_5 наступного дня після її отримання, тобто 31.03.2017 було вказано в листі-відповіді, який було належним чином направлено на адресу відповідача.

Тобто, не зважаючи на те, що перевірка була призначена повторно з 07.03.17 та була продовжена ще на 5 робочих днів з 22.03.17, вимога перевіряючого (без номера, дати, конкретизованого переліку документів, без печатки, без відмітки про її реєстрацію) була направлена листом на адресу ОСОБА_5 лише 24.03.17, тобто за два робочих дні до закінчення строку перевірки (з урахуванням продовження).

При цьому, у відповідь на вказаний запит позивачем було направлено лист, в якому в повідомлялося, про те, що запитуване відповідачем майно (в т.ч. грошові кошти) - це майно отримане не лише протягом 1998-2016 р.р., а все набуте ним майно протягом усього його життя. Зокрема, джерелами такого набуття/надходження були в т.ч. відсотки, нараховані за строковими депозитами у різних банківських установах, доходи отримані від продажу цінних паперів, подарунки від батьків, заробітна плата з 1988 року, дивіденди від підприємств, в яких він був засновником або держателем цінних паперів та інші доходи. Позивач зазначив, що документи за період з 1969 по 2012 р.р. включно у нього не збереглись, що не є порушенням вимог ПК України.

Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позиція відповідача щодо ненадання позивачем документів, підтверджуючих отримання доходів протягом всього життя суперечить вимогам п. 44.1 ст. 44 ПК України, який визначає обов'язок платника податків забезпечити зберігання документів саме 1095 днів (3 роки).

Суд апеляційної інстанції також приймає до уваги ту обставину, що в акті перевірки на підставі якого винесені оскаржувані ППР зазначено, що перевірка проведена відповідно до Конституції України, Податкового кодексу України, інших законодавчих актів з питань оподаткування без їх ідентифікації. Однак, з урахуванням тієї обставини, що Податковий кодекс України набув чинності з 01.01.2011, проведення перевірки з 1998 року, відповідно до вимог цього кодексу є безпідставним та протиправним, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, позивачем подано декларацію за 2015 рік на виконання вимог Закону України "Про запобігання корупції"

Так, у розділі 11 декларації позивачем вказано доходи, у тому числі подарунки, отримані у 2015 році. Його доходами визначено: заробітна плата отримана за основним місцем роботи в розмірі 80599 грн; проценти отримані від юридичної особи, зареєстрованої в Україні ПАТ "Ощадбанк" у сумі 42272 грн; дохід від відчуження рухомого майна ПрАТ "Фаворит Компані" у розмірі 600000 грн; дохід від надання майна в оренду ТОВ "СП ПАН БЕКОН" у сумі 40000 грн; гонорари та інші виплати згідно з цивільно-правовими правочинами з юридичними особами зареєстрованими за кордоном на суму 833924 грн. У розділі 12 декларації ОСОБА_5 вказано наявність готівкових коштів в сумі 2 000 000 доларів США (т. 1 а.с. 162-163).

При цьому, інформація, наведена у розділі 11 декларації, збігається в повному обсязі з податковою декларацією за 2015 рік і вказані в даному розділі декларації та податкової декларації доходи оподатковані у відповідності до вимог чинного законодавства, що визнається учасниками процесу.

Натомість, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що згідно з відомостями ЦБД ДРФО, електронної декларації та податкових декларацій про майновий стан і доходи, поданих ОСОБА_5 до контролюючих органів за 2013, 2014 та 2015 роки, загальна сума доходів, одержаних ОСОБА_5 з офіційним джерел становить 5 022 996,72 грн., а саме ЦБД ДРФО: 2 628 361.88 грн. (за вирахуванням доходів, задекларованих у податкових деклараціях про майновий стан і доходи); податкових декларацій про майновий стан і доходи: 2 352 362,84 грн.; електронної декларації 42 272,00 грн. Будь-яких документів щодо інших джерел доходів на письмову вимогу посадової (службової) особи контролюючого органу, яка проводила перевірку, ОСОБА_5 не надано, а відтак невідповідність вартості статків позивача доходам, одержаних з офіційних джерел, становить 51 438 242,38 грн. (56 461 239,10 - 5 022 996,72 = 51438 242,38). Вказані обставини слугували підставою для висновку відповідача про заниження позивачем суми загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 51 438 242,38 грн., у зв'язку із чим і винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про заниження позивачем суми загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 51 438 242,38 грн., враховуючи, що відомості, наведені у декларації за 2015 рік, поданій на виконання вимог Закону України "Про запобігання корупції", є лише податковою інформацією, що визнав представник відповідача - Шушко О.О. в судовому засіданні як посадова особа контролюючого органу, яка проводила перевірку відносно позивача.

Водночас, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 27 березня 2018 року по справі №816/809/17 податкову інформацію суд не може приймати до уваги, оскільки така інформація не є належним доказом в розумінні КАС України.

Більше того, представником позивача надано обґрунтовані пояснення з приводу того, що зазначені у розділі 12 декларації готівкові кошти у сумі 2 000 000 доларів США та кошти, розміщенні на банківських рахунках у сумі 13 356 євро та у розмірі 51 204 долара США відповідно вимог до п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції" зазначаються у декларації як грошові активи, наявні у суб'єкта декларування та членів його сім'ї на останній день звітного періоду, а не отримані ним протягом звітного періоду.

При цьому, як слідує зі змісту апеляційної скарги, вартість статків (майна, грошових активів, цінних паперів, корпоративних прав та фінансових зобов'язань) позивача оцінена у розмірі 56 461 239,10 грн. До вказаної суми увійшли готівкові кошти у сумі 2 000 000 доларів США та кошти, розміщенні на банківських рахунках у сумі 13 356 євро та у розмірі 51 204 долара США, які перераховані відповідачем у національну валюту України за курсом Національного банку України на кінець звітного періоду подання електронної декларації, а саме станом на 31.12.2015 (USD - 24,000667;EUR - 26,223129).

Тобто, одним із ключових питань для вирішення справи є з'ясування дотримання контролюючим органом вимог п. 164.4 ст. 164 ПК України при перерахунку доходів, отриманих у іноземній валюті у гривні за валютним курсом Національного банку України.

Відповідно до п. 164.4 ст. 164 ПК України під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.

Так, зі змісту акту перевірки слідує, що готівкові кошти контролюючим органом перераховано у національну валюту України за курсом НБУ станом на 31.12.2015, які становлять 48 001 334 грн., а кошти, розміщені на банківських рахунках перераховані у національну валюту становлять 2 216 195,26 грн (т. 1 а.с. 18-19).

Між тим, судом першої інстанції вірно зауважено, що контролюючим органом не встановлено, коли і за яким видом доходу отримані вказані грошові кошти в іноземній валюті, оскільки позивач вказав на набуття таких коштів протягом періоду усього його життя. Про неможливість провести перерахунок зазначених валютних коштів на національну валюту України за курсом Національного банку України за відповідні періоди їх одержання (внесення) зазначено відповідачем і в апеляційній скарзі (т. 2 а.с. 127).

Тобто, попри відсутність у контролюючого органу належних доказів щодо дати нарахування (отримання) ОСОБА_5 доходів в іноземній валюті, відповідачем перераховано вказані доходи у національну валюту України за курсом Національного банку України на кінець звітного періоду подання електронної декларації (31.12.2015), незважаючи на те, що норми п. 164.4 ст. 164 ПК України не передбачають іншого механізму здійснення перерахунку, ніж як на момент отримання таких доходів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що в контексті спірних правовідносин, відповідачем протиправно ототожнено виконання позивачем вимог п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції" шляхом зазначення у розділі 12 електронної декларації грошових активів, наявних у нього на останній день звітного періоду із моментом отримання таких доходів, що не узгоджується із нормами п. 164.4 ст. 164 ПК України.

Крім того, висновок відповідача про заниження позивачем суми загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 51 438 242,38 грн. базується на тому, що згідно з відомостями ЦБД ДРФО, електронної декларації та податкових декларацій про майновий стан і доходи, поданих ОСОБА_5 до контролюючих органів за 2013, 2014 та 2015 роки, загальна сума доходів, одержаних останнім з офіційних джерел становить лише 5 022 996,72 грн., незважаючи на те, що відповідно до листа-відповіді ДФС України №755/2/99-99-08-02-02-10 від 03.05.2017, копія якого наявна у матеріалах справи, Державний реєстр не містить вичерпного переліку доходів, що можуть бути отримані фізичними особами, у тому числі тих, які оподатковуються (т. 1 а.с. 37-38).

Вказані обставини в повній мірі підтверджують обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що донарахування податків та зборів шляхом арифметичного відніманням від суми вартості статків, визначеної перевіряючим, суми доходів відображених у ЦБД ДРФО (56 461 239,10 - 5 022 996,72 = 51438 242,38) є протиправним та незаконним.

Не підтверджено належними доводами і тієї обставини, що під час проведення перевірки відносно позивача контролюючим органом з'ясовано якими видами доходу, у відповідності до пп. 14.1.54. п. 14.1. ст. 14 ПК України, є готівкові кошти у сумі 2 000 000 доларів США та кошти, розміщенні на банківських рахунках у сумі 13 356 євро та у розмірі 51 204 долара США і відповідно, не підтверджено обґрунтованості застосування відповідних ставок податку та збору при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено наявність у позивача неоподаткованого доходу у 2015 році, у зв'язку з чим оскаржені податкові повідомлення-рішення правомірно скасовані судом першої інстанції.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції", Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що, на думку суду апеляційної інстанції, цілком відповідає положенням ст. 77 КАС України.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки по справі щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є вичерпними, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 травня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.