Справа № 826/18411/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03 травня 2019 року № 826/18411/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Тепло-сервіс-Якість», про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У листопаді 2016 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України (ДАБІ України) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної регуляторної служби України (ДРС України) про визнання незаконним та скасування розпорядження від 02.07.2016 №77 в частині зобов'язання ДАБІ України усунути порушення вимог частини сьомої статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VІІІ, частини третьої статті 2, абзацу шостої частини четвертої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, прийнявши розпорядження від 02.07.2016 №77 у спірній частині, вийшов за межі компетенції та втрутився у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, а тому таке розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2016 у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

В наданих суду письмових запереченнях відповідач посилався на те, що спірне розпорядження прийнято на підставі, в межах та у спосіб визначені Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності», а також зазначив, що не втручався у компетенцію позивача, а лише реалізував надані вказаним Законом повноваження, а відтак, розпорядження є правомірним та скасуванню не підлягає.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України, за правилами загального позовного провадження.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2018 справу прийнято до провадження і призначено до розгляду.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Представники третьої особи причини неявки не повідомили.

Відтак, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини третьої статті 194 КАС України та частини дев'ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25.08.2015 ДАБІ України видала ПП «Тепло-Сервіс-Якість» ліцензію №31-Л на здійснення господарської діяльності з будівництва об'єктів ІV і V категорій складності.

На підставі наказу ДАБІ України від 21.12.2015 №1289 відповідачем з 04.03.2016 по 18.03.2016 проведено планову перевірку додержання суб'єктом господарювання - ПП «Тепло-Сервіс-Якість» ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із будівництвом об'єкта архітектури, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на I квартал 2016 року.

За наслідками перевірки складено акт від 11.03.2016 №20П/16, відповідно до якого предметом перевірки є додержання суб'єктом господарювання ПП «Тепло-Сервіс-Якість» ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27.01.2009 №47. В акті зафіксовано порушення, зокрема: не приведена у відповідність організаційно-функціональна структура та штатний розпис у зв'язку із звільненням та оформленням на роботу ІТП та ЦПУ та сумісництвом; не укомплектованість підприємства ІТП, звільнені та оформлені по цивільно-правових угодах виконавці робіт по спеціальності ВК, інженер-електрик та робітники будівельних професій, що працюють за основним місцем роботи, відсутні чинні трудові угоди з робітниками. На підставі абзацу 3 пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 №1396 надано термін (1 місяць) на усунення порушень.

На підставі акту перевірки наказом ДАБІ України від 04.04.2016 №13-Л зупинено дію виданих ліцензій у зв'язку з виявленими порушеннями ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з створенням об'єктів архітектури, зокрема щодо ПП «Тепло-Сервіс-Якість».

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині зупинення ліцензії, ПП «Тепло-Сервіс-Якість» подало скаргу до Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС України (Експертно-апеляційна рада).

Рішенням Експертно - апеляційної ради від 30.06.2016 №3.1 (витяг протоколу №07-16) скаргу ПП «Тепло-Сервіс-Якість» задоволено.

Відповідно, на підставі цього рішення, ДРС України прийнято розпорядження від 02.07.2016 №77, яким зобов'язано ДАБІ України усунути порушення вимог пункту 3 частини другої статті 6, частини сьомої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та скасувати наказ від 04.04.2016 №13-Л в частині, що стосується ПП «Тепло-Сервіс-Якість».

Розпорядження обґрунтоване відсутністю правової підстави для здійснення заходів контролю та прийняття рішень за їх результатами за відсутності затверджених Кабінетом Міністрів України ліцензійних умов з провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів IV і V категорій складності на момент здійснення перевірки.

Посилаючись на незаконність розпорядження ДРС України від 02.07.2016 №77, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що ДРС України у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положенням про ДРС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 №724 та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ДРС України відповідно до пункту 1 Положення про ДРС України, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Стаття 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», який регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, серед іншого, утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

Пунктом 2 Положення про ДРС України передбачено, що ДРС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Регламент Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та ДРС України від 14.07.2015 №783/40, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2015 за №847/27292.

Обов'язками Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, зокрема, є розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування (частина друга статті 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»).

Відповідно до частин шостої, восьмої статті 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» формою роботи Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування є засідання, що проводяться за потреби, але не рідше одного разу на місяць, та є правомочними за присутності не менше, ніж половини членів Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Апеляції розглядаються на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування у строк, що не перевищує десяти календарних днів з дня одержання від органу ліцензування запитуваних документів стосовно оскаржуваного рішення.

Ліцензія, стосовно якої орган ліцензування прийняв рішення про анулювання і щодо якої Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування розглядається апеляція на рішення органу ліцензування, є чинною до дня прийняття відповідного рішення спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Відповідно до абзацу 2 частини одинадцятої статті 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов'язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Розпорядження про задоволення апеляції чи про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування надсилаються відповідному органу ліцензування та здобувачеві ліцензії, ліцензіату чи заявнику протягом трьох робочих днів з дня їх прийняття.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 №1669 затверджено Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва.

Пунктом 1 цього Положення визначено, що Експертно-апеляційна рада є постійно діючим колегіальним органом з питань ліцензування при Держпідприємництві.

Відповідно до пункту 2 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, рада у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а також цим Положенням.

За приписами пункту 5 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, до компетенції ради належить, зокрема, розгляд заяв, претензій та скарг суб'єктів господарювання на рішення органів ліцензування щодо порушення зазначеними органами законодавства у сфері ліцензування.

Згідно із пунктом 10 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, за результатами розгляду проектів нормативно-правових актів, пропозицій до них та звернень (апеляцій) радою приймаються рішення, які мають характер експертних висновків.

Пункт 11 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, зазначає, що рішення ради обов'язкові для розгляду Держпідприємництвом і є підставою для видання ним розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування. Держпідприємництво надсилає розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування органові ліцензування протягом трьох робочих днів з дати його прийняття. Орган ліцензування протягом десяти робочих днів з дати отримання розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування зобов'язаний повідомити Держпідприємництво про його виконання та подати підтвердні документи.

З урахуванням наведеного, суд зазначає про прийняття відповідачем розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування від 02.07.2016 №77 в межах своїх повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо висновків Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС України про відсутність підстав для проведення перевірки та застосування до ПП «Тепло-Сервіс-Якість» санкцій, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензіат зобов'язаний виконувати вимоги ліцензійних умов відповідного виду господарської діяльності, а здобувач ліцензії для її одержання - відповідати ліцензійним умовам.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензійні умови - це нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов'язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

За приписами частини другої статті 9 Закону №222-VIII ліцензійні умови та зміни до них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, визначених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Отже ліцензійні умови мають бути затверджені постановою Кабінету Міністрів України і лише невідповідність здобувача ліцензії такому нормативно-правовому акту є підставою для прийняття органом ліцензування рішення про зупинення дії ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка призначена з метою перевірки додержання ПП «Тепло-Сервіс-Якість» Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затверджених наказом Мінрегіонбуду України від 27.01.2009 №47, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.10.2012 за №965/18260.

Водночас, суд зазначає, що відсутні підстави для врахування вказаних Ліцензійних умов в межах спірних правовідносин, адже такі Ліцензійні умови в контексті частини другої статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» затверджені неналежним суб'єктом, а саме Мінрегіонбудом України, а не Кабінетом Міністрів України.

Тому, вказана перевірка не узгоджується з вимогами Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», оскільки з моменту набрання чинності Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» правові підстави для застосування ліцензійних умов, прийнятих на реалізацію вимог Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 №1775, який втратив чинність згідно із Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності», відсутні.

З урахуванням наведеного суд приймає до уваги, що до видання Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, яким затверджуються ліцензійні умови провадження відповідного виду господарської діяльності на реалізацію Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», підстави для здійснення контролю за їх додержанням відсутні.

Також суд приймає до уваги, що Законом України «Про архітектурну діяльність» не встановлено застосування такої санкції як зупинення дії ліцензії, проте згідно з абзацом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виключно законами встановлюються санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Разом з тим, суд звертає увагу, що дія мораторію на проведення перевірок, встановленого пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІ, закінчена 30.06.2015 і з 01.07.2015 перевірки проводяться відповідно до вимог чинного законодавства без вищевказаних обмежень, які діяли лише в період січня - червня 2015 року.

Одночасно суд зазначає, що ДРС України та ДАБІ України є органами державної влади, діяльність яких, зокрема, полягає у здійсненні виключних функцій контролю (нагляду) у сфері здійснення ліцензійної діяльності, при цьому, позивач здійснює відповідні виключні функції контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, а ДРС України, в свою чергу, здійснює виключні функції контролю (державний нагляд) за дотриманням позивачем, як органом ліцензування, законодавства у сфері ліцензування.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що ДРС України при прийнятті оскарженого розпорядження діяла стосовно позивача як орган, якому на підставі закону надано повноваження здійснювати нагляд за додержанням органами державної влади (в тому числі органами ліцензування) законодавства у сфері ліцензування. Тому рішення, прийняті з питань, віднесених Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» до компетенції ДРС України і її постійно діючого колегіального органу не слід розцінювати як втручання у дискреційні повноваження органу ліцензування.

Отже, відповідачем не порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку з виданням розпорядження від 02.07.2016 №77, оскільки, розпорядження нічого не скасовує, а лише зобов'язує ДАБІ України усунути порушення вимог пункту 3 частини другої статті 6, частини сьомої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» в частині, що стосується ПП «Тепло-Сервіс-Якість».

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, підстави для розподілу відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України:

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Тепло-сервіс-Якість», про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України (місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37471912).

Відповідач - Державна регуляторна служба України (місцезнаходження юридичної особи: 01011, місто Київ, вулиця Арсенальна, будинок 9/11; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39582357).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне підприємство «Тепло-сервіс-Якість» (місцезнаходження юридичної особи: 46020, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця О. Польового, будинок 4А, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 33706075).

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя К.С. Пащенко

Суддя Т.І. Шейко