Справа № 240/6051/18
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6051/18 Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

25 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С. Охрімчук І.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року (м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", затверджений наказом Державної служби України з питань праці від 23.11.2018 № 573-к щодо начальника управління Держпраці у Житомирській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці від 23.11.2018 №573-к в частині затвердження висновків щодо результатів оцінювання службової діяльності начальника управління Держпраці у Житомирській області та подання на затвердження нових завдань і ключових показників із встановленням строку виконання не менше трьох місяців;

- визнати протиправним та скасувати завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В" від 26.11.2018, щодо нього.

14 січня 2019 року ухвалою суду відмовлено позивачу у забезпеченні позову у зв"язку з необгрунтованістю.

22 лютого 2019 року ОСОБА_2 вдруге звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Просив зупинити дію висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державноі служби категорії "Б" або "В", затвердженого наказом голови Державної служби України з питань праці від 23.11.2018 № 573-к; наказу голови Державної служби України з питань праці від 23.11.2018 №573-к, завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В" від 26.11.2018 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонити Державній службі України з питань праці та її посадовим особам вживати заходи щодо проведення оцінювання результатів службової діяльності та повторного оцінювання щодо ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

26 лютого 2019 року ОСОБА_2 до суду подано доповнення до заяви від 22.02.2019 року про забезпечення позову, яким заявник повідомляє, що 25 лютого 2019 року на адресу Управління Держпраці у Житомирській області надійшов наказ №44-к від 25.02.2019 року про проведення повторного оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці, які отримали негативні оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2018 році.

Вищезазначеним наказом затверджений графік проведення повторного оцінювання із вказаним терміном до 06.03.2019 року.

Повторна негативна оцінка є підставою для автоматичного звільнення його з займаної посади.

Просив прийняти доповнення до заяви від 22.02.2019 року про забезпечення позову.

26 лютого 2019 року ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову від 22.02.2019 року (а.с.65-69) з доповненням до заяви від 26.02.2019 року (а.с.70) - задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_2, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 23.11.2018 573-к; наказу Державної служби України з питань праці від 23.11.2018 №573-к в частині затвердження висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_2, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В"; завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця ОСОБА_2, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В" від 26.11.2018 до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Заборонено Державній службі України з питань праці вживати заходів щодо проведення оцінювання результатів службової діяльності та повторного оцінювання ОСОБА_2 на підставі наказу Державної служби України з питань праці №44-к від 25.02.2019 "Про проведення повторного оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці, які отримали негативні оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2018 році" до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Державна служба України з питань праці України звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити. В апеляційні скарзі зазначає, що завдання та ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця не є актом індивідуальної дії чи нормативно-правовим актом, а тому у відповідності до вимог статті 151 КАС України не можуть бути зупинені судом шляхом забезпечення позову. Крім того, зупинений судом наказ Держпраці №44-к від 25.02.2019 щодо проведення повторного оцінювання був прийнятий після подання Позивачем адміністративного позову (17.02.2019) та заяви про забезпечення позову (22.02.2019). Позовної вимоги про скасування зазначеного наказу не заявлялось, а так як наказ №44-к ніяким чином не стосується позовних вимог то він і не може бути предметом заборони при забезпеченні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог та скасування результатів оцінювання за умов невжиття заходів забезпечення позову порушуються права та інтереси службовця.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником були надані належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам, захист прав, свобод та інтересів позивача у спірних правовідносинах стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в даній справі.

При цьому, суд, в обгрунтування висновків покладених в основу прийнятого рішення констатував, що відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (ч.1 ст.153 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Положеннями частини другої статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень значно більших, ніж ті, яких вдалося б запобігти; а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно ч.6 ст.154 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

У вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предмет позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції визначаючись з наказом №44-к виходив з того що до розгляду судом заяви про забезпечення позову, де однією з вимог було - заборонити Державній службі України з питань праці вживати заходів щодо проведення оцінювання результатів службової діяльності та повторного оцінювання щодо ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, наказом голови Державної служби України з питань праці України від 25.02.2019 №44-к призначено проведення повторного оцінювання службової діяльності ОСОБА_2 та складено графік проведення повторного оцінювання. Зокрема проведення повторної оціночної співбесіди позивача призначено на 06.03.2018.

Приписами частини 1 ст.11 Закону України "Про державну службу" визначено, у разі порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, може подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

Нормами ч.6 ст.11 Закону України "Про державну службу" визначено, що якщо права державного службовця, встановлені цим Законом, порушені керівником державної служби чи державним службовцем вищого органу або якщо ці особи створили перешкоди в реалізації прав державного службовця, він може подати скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації безпосередньо до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно ч.8 ст.11 Закону України "Про державну службу" заявник має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних органів та їх посадових осіб, що перешкоджають реалізації прав, наданих йому цим Законом, до суду.

Частиною 10 ст.44 Закону України "Про державну службу" передбачено, що у разі отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником були надані докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а проведення повторної оцінки 06.03.2019 року може бути підставою для звільнення позивача зі служби, що вплине на необхідність докладання стороною значних зусиль та витрат для захисту цих інтересів у майбутньому, в разі не вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції в частині вжиття заходів забезпечення позову щодо заборон реалізації саме наказу №44-к від 25.02.2019 року з тих підстав, що наказ Держпраці №44-к від 25.02.2019 щодо проведення повторного оцінювання прийнятий після подання Позивачем адміністративного позову та заяви про його забезпечення. Позовної вимоги про скасування зазначеного наказу не заявлялось, а так як наказ №44-к ніяким чином не стосується позовних вимог то відповідно до ст.151 КАС України він і не може бути предметом заборони при забезпеченні позову.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У той же час, заборона вчинення дій є тимчасовим заходом, не вирішує спір по суті та не є втручанням у діяльність суб'єкта владних повноважень, оскільки можливість вжиття такого заходу прямо передбачена процесуальним законодавством, наведеним вище.

При прийнятті рішення за результатами розгляду заяви про забезпечення позову колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про її задоволення, однак вважає слушними доводи апелянта, наведені в обгрунтування оскарження рішення в частині наказу №44-к та з наведених вище підстав вважає за необхідне змінити зміст третього абзацу резолютивної частини оскарженого рішення, виклавши його в редакції з виключенням з тесту посилання суду на наказ №44-к від 25.02.2019.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності змінити.

Викласти третій абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

"Заборонити Державній службі України з питань праці та її посадовим особам вживати заходи щодо проведення оцінювання результатів службової діяльності та повторного оцінювання щодо ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі".

В іншій частині - ухвалу залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 травня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Моніч Б.С. Охрімчук І.Г.