Справа № 826/10573/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03 травня 2019 року № 826/10573/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України, Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (ДПІ у Приморському районі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (АТ «Райффайзен Банк Аваль»), в якому просила:

- зобов'язати Національний банк України надати інформацію на її запит від 29.02.2016, а в разі відсутності провести перевірку у Шевченківському відділенні Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (місто Одеса пр. Шевченка, 10/9), з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №014/0076/74/65795 від 18.09.2006, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» на підставі постанови Національного банку України №424 від 13.09.2010 «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості»;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Приморському районі здійснити наступні дії: надати виписку (інформацію) акту перевірки у Шевченківському відділенні Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (місто Одеса пр. Шевченка, 10/9), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 29.02.2016, та розшифровку безнадійної заборгованості, списаної за рахунок страхового резерву банку в частині списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №014/0076/74/65795 від 18.09.2006, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»; письмово підтвердити чи спростувати виконання банком постанови Національного банку України №424 від 13.09.2010 «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до підпункту 12.3.13 пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010 №2275-V з питань списання дебіторської заборгованості по кредитному договору №014/0076/74/65795 від 18.09.2006, укладеному між позивачем та банком.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що позивач звернулася із запитами до Національного банку України та податкового органу, проте, всупереч вимогам Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» останніми не надано відповідей по суті таких звернень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2016 у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

На підставі розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2018 справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2018 справу передано на розгляд судді Чудак О.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Представник Національного банку України подала заперечення на адміністративний позов, зазначивши, що Національний банк України не є розпорядником запитуваної інформації та підстави для проведення перевірки, яку просила провести позивач, відсутні. Крім цього, представник наголосила, що списання безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Таке списання фінансового активу з балансу банку не встановлює, не змінює та не припиняє вимог кредитора до боржника за кредитним договором.

ДПІ у Приморському районі та АТ «Райффайзен Банк Аваль» відзивів, заперечень чи письмових пояснень на позовну заяву не подали.

В судове засідання прибула представник Національного банку України, яка, з огляду на неявку представників решти учасників справи, подала клопотання про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Отже, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд, на підставі статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.02.2016 позивач звернулася до ДПІ у Приморському районі із запитом на інформацію, в якому просила надати копію акту перевірки Шевченківського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (місто Одеса пр. Шевченка, 10/9) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 02.02.2016 та розшифровку безнадійної заборгованості, списаної за рахунок страхового резерву банку, а також письмово підтвердити чи спростувати виконання третьою особою постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424 у відповідності до підпункту 12.3.13 пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010 № 2275-V з питань списання дебіторської заборгованості по кредитному договору №014/0076/74/65795 від 18.09.2006 укладеного між позивачем та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль».

ДПІ у Приморському районі листом від 18.03.2016 №6293/0/15-53-08-02 у відповідь на вказаний запит позивача повідомила, що запитувана інформація стосується третьої особи, інтереси якої охороняються законом, а отже така інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом та не може бути надана.

29.02.2016 позивач звернулася до Національного банку України із запитом на інформацію, в якому просила повідомити чи:

- сформовано Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») резерв для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків саме по кредитному договору №014/0076/74/65795 від 18.09.2006;

- списано заборгованість банком згідно постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424 по кредитному договору №014/0076/74/65795 від 18.09.2006;

- повернуто банком згідно постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424 резервування банку по кредитному договору №014/0076/74/65795 від 18.09.2006.

В листі Національного банку України від 09.03.2016 №20-0007/20246 надано відповідь на вказаний запит позивача. Зазначено, що Національний банк України не є розпорядником інформації і не має документів, що підтверджують формування та використання Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») резерву за кредитною заборгованістю позивача, вся інформація та документи, які стосуються кредитних правовідносин між третьою особою та позивачем за кредитним договором №014/0076/74/65795 від 18.09.2006 знаходяться безпосередньо у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».

Вважаючи такі відмови у наданні запитуваної інформації необґрунтованими, позивач звернулася з позовом до суду із даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

При цьому, відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

В той же час, частинами першою, четвертою, п'ятою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Статтею 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо, зокрема, розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Зокрема, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд зобов'язати Національний банк України надати інформацію на запит позивача від 29.02.2016, а в разі її відсутності провести перевірку Шевченківського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (місто Одеса пр. Шевченка, 10/9), з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №014/0076/74/65795 від 18.09.2006, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» на підставі постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424.

Судом встановлено, що 18.09.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (Кредитор), правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір кредиту №014/0076/74/65795, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі 88200 доларів США для споживчих цілей.

У грудні 2010 року, на виконання вимог постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424, Національний банк України розіслав банкам лист від 13.09.2010 №40-511/5841-22084, яким рекомендував фінансовим установам списати безнадійну заборгованість до 30.12.2010.

У позовній заяві позивач посилається на те, що згідно пункту 3 постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424 у разі списання безнадійної заборгованості за кредитами банк одночасно списує нараховані проценти за цими кредитами за рахунок сформованих резервів.

Так, згідно з пункту 1 постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424, яка втратила чинність 04.07.2011 та на яку посилається позивач в обґрунтування запиту на інформацію, адресованого Національному банку України передбачено, що банк формує резерви (страхові резерви) за кредитами та нарахованими за ними процентами (далі - резерви) самостійно в розмірі та порядку, установлених Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Національного банку України від 06.07.2000 №279 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.08.2000 за №474/4695.

Банк має право самостійно списати (відшкодувати) за рахунок резервів безнадійну заборгованість за кредитами позичальників - юридичних осіб, фінансова діяльність яких визначена як незадовільна, та позичальників - фізичних осіб, фінансовий стан яких визначено як нестабільний або незадовільний, за якою платежі за основним боргом та/або нарахованими доходами прострочені понад 90 днів та яка обліковується за окремими аналітичними рахунками з обліку безнадійної заборгованості (далі - безнадійна заборгованість) (пункт 3 постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424).

Відповідно до пункту 4 постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424 рішення про списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами приймається правлінням банку.

Згідно з пунктом 8 постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424 списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, який згідно з вимогами статті 19 Конституції України діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 55 Закону України «Про Національний банк України» головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України визначає розміри, порядок формування та використання резервів банків для покриття можливих втрат за кредитами, резервів для покриття валютних, відсоткових та інших ризиків банків. Резерви для покриття можливих фінансових ризиків, а також фонду гарантування вкладів громадян створюються за рахунок доходу до оподаткування відповідно до законодавства України.

Отже, постанова Національного банку України від 13.09.2010 №424 регламентувала формування банками резервів, процедуру списання безнадійної заборгованості за рахунок резервів, відображення в бухгалтерському обліку формування резервів, однак жодним чином не регламентувала правовідносини між сторонами зобов'язання, зокрема, сторонами кредитних договорів.

За таких обставин, законодавством не передбачено, що Національний банк України повинен володіти інформацією щодо списання банками безнадійної заборгованості позичальників, а лише встановлено, що Національний банк України визначає розміри, порядок формування та використання резервів банків для покриття можливих втрат за кредитами, резервів для покриття валютних, відсоткових та інших ризиків банків, тобто здійснює нормативне регулювання такого списання та формування резервів. Обов'язок комерційних банків передавати інформацію про списання безнадійної заборгованості позивальників до Національного банку України чинним законодавством не передбачений, у зв'язку з чим, суд доходить висновку, що Національний банк України не є розпорядником інформації, запитуваної позивачем у запиті від 29.02.2016.

Щодо проведення Національним банком України позапланової перевірки Шевченківського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (місто Одеса пр. Шевченка, 10/9), з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №014/0076/74/65795 від 18.09.2006, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» на підставі постанови Національного банку України від 13.09.2010 №424, суд зазначає наступне.

Здійснення інспекційних перевірок банків регулюється Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положенням про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженим постановою правління Національного банку України від 17.07.2001 №276.

Відповідно до статті 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність» перевірка банків здійснюється відповідно до плану, затвердженого Національним банком України. Планова перевірка здійснюється не частіше одного разу на рік. Національний банк України може прийняти рішення про проведення позапланової перевірки банку при наявності обґрунтованих підстав.

Згідно з пункту 2.2 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, для складання планів інспекційних перевірок Національний банк аналізує, зокрема, звернення, скарги вкладників, кредиторів та інших юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до пункту 1.8 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, Національний банк України має право прийняти рішення про проведення позапланової інспекційної перевірки за наявності обґрунтованих підстав. Такими підставами, є: виявлення під час здійснення безвиїзного нагляду (у тому числі за результатами аналізу статистичної звітності) суттєвого погіршення фінансового стану банку/філії іноземного банку; наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення об'єктом перевірки ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників або інших кредиторів; виявлення фактів подання Національному банку недостовірної інформації та/або звітності; зміна власника (власників) істотної участі в банку або голови ради та/або голови правління банку; набуття банком статусу спеціалізованого; надходження повідомлення від банку про відкриття відокремленого підрозділу або виявлення фактів початку діяльності відокремленого підрозділу банку без повідомлення про його відкриття; наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення банком діяльності без відповідних ліцензій і дозволів та/або здійснення відокремленим підрозділом банку виду діяльності без надання банком права на його здійснення; надходження повідомлення від банку про початок нового виду діяльності або надання нового виду фінансових послуг (крім банківських) або виявлення фактів початку такої діяльності без повідомлення Національного банку; звернення банку щодо отримання ліцензії чи дозволів, передбачених законодавством України; ненадання інформації, документів або їх копій за письмовим запитом Національного банку в установлені строки; необхідність перевірки інформації, викладеної в запереченнях до довідки про перевірку/звіту про інспектування; віднесення банку до категорії проблемних; надходження інформації від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) до Національного банку про виявлені ФГВФО порушення банками вимог законодавства України; надходження повідомлення від ФГВФО до Національного банку про необхідність проведення інспекційної перевірки неплатоспроможного/перехідного банку у зв'язку з необхідністю підтвердження приведення його діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства України щодо дотримання нормативів капіталу та ліквідності.

Суд вказує на те, що пункт 1.8 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, містить вичерпний перелік підстав для проведення позапланової інспекційної перевірки, серед яких підстави для проведення позапланової перевірки за зверненнями, запитами фізичних осіб відсутні.

Таким чином, проведення перевірки Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», за запитом позивача чинним законодавством не передбачено, як наслідок, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог заявлених до ДПІ у Приморському районі, суд виходить з наступного.

Позивач стверджує, що ДПІ у Приморському районі не надала належної відповіді на запит від 29.02.2016, проте, на думку позивача, податковий орган має інформацію, щодо стану рахунку клієнта у Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», і також за допомогою перевірки може дізнатись чи Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», дотримується вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та дізнатись чи заборгованість позивача списана за рахунок страхового резерву банку.

В той же час, зі змісту запита від 29.02.2016 до ДПІ у Приморському районі видно, що позивач просить надати копію акту перевірки Шевченківського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (місто Одеса пр. Шевченка, 10/9), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 29.02.2016, та розшифровку безнадійної заборгованості, списаної за рахунок страхового резерву банку, а також письмово підтвердити чи спростувати виконання банком постанови Національного банку України №424 від 13.09.2010 у відповідності до підпункту 12.3.13 пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010 №2275-V щодо списання дебіторської заборгованості по кредитному договору №014/0076/74/65795 від 18.09.2006, укладеному між позивачем та банком.

При цьому, у позовній заяві позивач вказує на те, що у своєму запиті від 29.02.2016 вона просила не стільки надати інформацію, як просила вчинити активні дії, які полягали у тому, що потрібно було здійснити позапланову перевірку відділення банку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 02.02.2016, але якщо дана перевірка проводилась, то надати копію відповідного акту чи надати інформацію з такого акту.

Відмова ДПІ у Приморському районі у наданні інформації згідно вказаного запиту обґрунтована тим, що запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом, а тому не може бути надана без згоди банку.

Згідно з підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (ПК України) платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю.

До того ж, відповідно до підпункту 21.1.6 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи.

При цьому, згідно зі статтею 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

До публічної інформації з обмеженим доступом належить конфіденційна інформація, таємна та службова інформація. (частина перша статті 21 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Інформація, яка міститься в актах перевірки платників податків, у тому числі щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку, може містити банківську таємницю.

Обмеження щодо її розголошення встановлені статтями 60 та 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як наслідок, така інформація не може бути розголошена податковим органом після її отримання без згоди банку.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення податковим органом вимог Закону України «Про звернення громадян», з огляду на те, що запит на інформацію від 29.02.2016 оформлений відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» і не містить ознак звернення громадян відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян», а саме, не містить пропозицій, зауважень, клопотання чи скарги.

Отже, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд доходить висновку, що податковим органом правомірно відмовлено позивачу у наданні інформації на запит від 29.02.2016, відтак позовні вимоги до ДПІ у Приморському районі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача у позовній заяві на необхідність проведення податковим органом позапланової перевірки відділення перевірки Шевченківського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль», суд вказує на наступне.

Так, згідно з підпунктом 20.1.4 пунктом 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

В той же час, вичерпний перелік підстав проведення документальної позапланової перевірки наведений у статті 78 ПК України, серед яких підстави для її проведення за зверненнями та запитами фізичних осіб також відсутні.

При цьому, за змістом запиту на інформацію від 29.02.2016 позивачем не заявлялася вимога до податкового органу про проведення позапланової перевірки відділення Шевченківського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль».

Також у вказаному запиті відсутня податкова інформація, яка свідчить про порушення вимог податкового законодавства з боку вказаного відділення. Запит позивача містить лише вимогу про підтвердження фактів, в яких зацікавлений позивач, що не є передбаченою законодавством підставою для проведення документальної позапланової перевірки вказаного відділення.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, суду не надала.

Натомість відповідачі довели суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченої нею суми судового збору з відповідачів згідно статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 241, 242, 246, 255 КАС України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного Банку України, Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Відповідач - Національний банк України (місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00032106).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Приморському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (місцезнаходження юридичної особи: 65012, місто Одеса, Французький бульвар, будинок 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39565511).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження юридичної особи: 01011, місто Київ, вулиця Лєскова, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14305909).

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя К.С. Пащенко

Суддя Т.І. Шейко