Справа № 480/732/19
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 р. Справа № 480/732/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненка О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819 грн 54 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що до 15.02.2019 був зареєстрований як фізична особа - підприємець, хоча фактично від моменту реєстрації з 2011 року підприємницьку діяльність не здійснював. Вказує, що не отримував оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки), про наявність боргу дізнався лише в лютому 2019 року від державного виконавця. Крім того, органи ДФС повинні були його повідомити ще в кінці 2017 року або на початку 2018 року про наявну заборгованість, але не вчинили жодних дій, тобто не виконали свої функціональні обов'язки.

22.03.2019 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 07.09.2011 р. по 15.02.2019 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець та був зобов'язаний сплачувати в 2017-2018 роках єдиний внесок. 09.02.2018 проведено нарахування позивачу єдиного соціального внеску за 2017 рік як підприємцю на загальній системі оподаткування. В 2018 році нараховано єдиний внесок за 1-3 квартали 2018 року. У зв'язку з наявністю у позивача станом на 31.10.2018 недоїмки зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн, було сформовано та надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 року № Ф-1979-50.

Позивач змінив адресу реєстрації місця проживання, однак в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань відповідні відомості залишилися незмінними, а отже, залишилися такими і в базах даних ГУ ДФС, у відповідності до яких була сформована і направлена рекомендованим листом з повідомлення про вручення оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки). 28.12.2018 було отримано поштове відправлення назад з причиною повернення на ньому «за закінченням встановленого строку зберігання».

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-УІ). Тому посилання позивача на строки позовної давності про стягнення неустойки, передбачені Цивільним кодексом України є недоречними.

Також вважає, що з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду та пропущення строку узгодження податкової вимоги з контролюючим органом (29.12.2018 р. по 08.01.2019 р.), позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду у повному обсязі.

28.02.2019 суд постановив ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернув заявнику без розгляду.

28.02.2019 суд постановив ухвалу, якою відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Також суд зобов'язав відповідача надати в строк для подання відзиву: детальний розрахунок суми заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску; докази направлення позивачу вимоги у встановленому законом порядку; докази підтвердження взяття позивача на облік, як платника податків.

Інші процесуальні дії у справі суд не здійснював. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надійшло.

Ознайомившись з доводами сторін, дослідивши докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини.

З 07.09.2011 по 15.02.2019 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 12, 18, 19, 31-34).

08.09.2011 позивач взятий на облік в органах державної податкової служби за № 2085, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків (а.с. 36).

Згідно з інтегрованою карткою платника податків ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, а також згідно з Розрахунком боргу (недоїмки) ЄСВ станом на 19.03.2019 за позивачем числиться заборгованість у розмірі 15819,54 грн. Заборгованість, вказана в недоїмці, складається з боргу за 2017 рік в сумі 8448 грн та недоїмки за перші три квартали 2018 року в сумі 7371,54 грн (а.с. 35, 37).

13.11.2018 позивачу сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1979-50У, відповідно до якої ГУ ДФС у Сумській області вимагає від позивача сплатити 15819,54 грн. У п. 3 вимоги вказано призначення платежу: погашення заборгованості з ЄСВ (а.с. 13).

22.11.2018 Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-1979-50 була направлена позивачу на адресу: АДРЕСА_1, поштовим відправленням № 069, однак була повернута за закінченням встановленого строку зберігання.

З указаних обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини щодо правомірності рішення відповідача про нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З'ясувавши фактичні обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, перевіривши їх доказами та застосувавши до них відповідні (наведені нижче) норми матеріального права, суд дійшов висновку, що права позивача відповідачем не порушені.

Суд дійшов зазначеного висновку у зв'язку з таким.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Відповідно до ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Законом України від 06.12.2016 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов'язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200 грн, з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Частиною п'ятою ст. 8 Закону №2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов'язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта ст.4 Закону №2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями не передбачено. Фактичне не здійснення підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства, що чинне з 01.01.2017 не звільняє платника від сплати єдиного внеску.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов'язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн (3200.00*12*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесені зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов'язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов'язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст.9 Закону №2464). Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн (3723,00*3*22%).

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.п.6,7 ст.13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Статтею 25 Закону №2464 визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внесу на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, контролюючим органом нараховано позивачу єдиний внесок у розмірі 15819,54 грн за 2017-2018 роки та правомірно виставлено вимогу про сплату такого боргу.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що він з часу реєстрації підприємцем жодного дня не здійснював підприємницьку діяльність, а тому не повинен сплачувати єдиний внесок, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, з огляду зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов'язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Натомість, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була проведена 15.02.2019 за його власним рішенням (а.с. 18, 19, 31-34). Таким чином, посилання позивача на те, що він фактично не здійснював підприємницьку діяльність з часу реєстрації підприємцем 07.09.2011 не є підставою для звільнення його від сплати єдиного внеску з 01.01.2017 у зв'язку із зазначеними вище змінами у національному законодавстві. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного соціального внеску відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску сформована відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже, є законною і обґрунтованою. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що органи ДФС повинні були його повідомити про наявну заборгованість ще в кінці 2017 року або на початку 2018 року. Так, відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Тож, вказаний закон фактично не обмежує відповідача у строках для нарахування сум заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2017-2018 роки.

Суд не застосовує до спірних правовідносин положення Податкового кодексу та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на які посилався позивач, оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Також у суду відсутні підстави для застосування п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, на які також посилався позивач, оскільки строк, про який зазначено у цій нормі, по-перше, не регулює питання нарахування єдиного внеску, а, по-друге, не є строком нарахування неустойки, а є строком, у межах якого особа може звернутися за захистом до суду.

До адміністративного позову включене клопотання про стягнення з відповідача усіх судових витрат позивача. Оскільки суд відмовляє в позові повністю, то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн покладається на позивача і йому не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1979-50 У від 13.11.2018 в сумі 15819,54 грн відмовити в зв'язку з необгрунтованістю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп'яненко