Справа № 522/7477/19
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/7477/19
Провадження №2-а/522/602/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 р. Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря - Семешиної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

До суду 02.05.2019 року надійшов адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування позову зазначили, що 04.04.2019 співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено особу, яка назвалась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. У результаті проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні. Зі слів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув на територію України через КПП «Одеса». На даний час ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

04.04.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 18.04.2019. У визначений термін ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. , із території України не виїхав. У відповідача відсутній паспортний документ обов`язкова наявність яких визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». У ГУДМС України в Одеській області є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, та існує ризик його втечі.

У ході перевірки Відповідача було отримано інформацію з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та встановлено, що офіційний в`їзд на територію України відповідач не здійснював. Даний факт свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав.

04.04.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007065 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 04.04.2019 ПН МОД № 007065 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.. Зазначене стягнення відповідач сплатив відповідно до квитанції ПАТ «ПриватБанк» від 04.04.2019 №0.0..1

02.05.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось у порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007922 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.05.2019 ПН МОД № 007922 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн..

Рішенням № 259-15 від 03.04.2015 відповідачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Про дане рішення відповідач був проінформований 10.04.2015.. Відповідач не оскаржував дане рішення у судовому порядку. У подальшому до органів ДМС України з відповідними заявами не звертався.

Беручи до уваги той факт, що Відповідач проживав на території України без документів на право проживання в Україні вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУаАП, у нього відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, які визначені ст.. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Зазначені обставини, на думку позивача, дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи Відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України.

Ухвалою суду від 02.05.2019 року провадження у справі було відкрито та справу було призначено до розгляду на 02.05.2019 року.

У судовому засідання представник позивача - ОСОБА_2 (по довіреності) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала та просила задовольнити. Посилалась на те, що паспорт відповідача є недійсним із 2010 року, на даний час на території України він знаходиться незаконно та постійного місця проживання та законного джерела існування не має. Посилалась на те, що доказів щодо наявності у відповідача сина останній не надав.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що у 2000 році прибув до України із Сирії на навчання в інституті холоду, кріотехнологій та екоенергетики імені В. С. Мартиновського. Після закінчення навчання у 2008-2009 роках він звертався до міграційної служби із проханням надати йому статус біженця, проте йому було відмовлено. Місця реєстрації не має, працює неофіційно продавцем на ринку «Привоз». Не заперечував, що останні роки він перебуває на території України нелегально, без відповідних дозвільних документів. Вказував, що не бажає повертатись до країни походження, оскільки звик проживати на Україні та має тут сина. При цьому зазначив, що син має прізвище матері та вони мешкають окремо.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які були присутні у судовому засіданні, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 04.04.2019 співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено особу, яка назвалась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1..

У результаті проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

Зі слів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув на територію України через КПП «Одеса». На даний час ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

У ході перевірки Відповідача міграційною службою було отримано інформацію з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та встановлено, що офіційний в`їзд на територію України відповідач не здійснював. Даний факт свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав.

Рішенням № 259-15 від 03.04.2015 відповідачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Про дане рішення відповідач був проінформований 10.04.2015.. Відповідач не оскаржував дане рішення у судовому порядку. У подальшому до органів ДМС України з відповідними заявами не звертався.

04.04.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007065 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 04.04.2019 ПН МОД № 007065 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.. Зазначене стягнення відповідач сплатив відповідно до квитанції ПАТ «ПриватБанк» від 04.04.2019 №0.0..1

04.04.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 18.04.2019. Проте, у визначений термін ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із території України не виїхав.

02.05.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось у порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007922 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.05.2019 ПН МОД № 007922 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн..

Як було встановлено міграційною службою під час перевірки відповідача та в судовому засіданні, у відповідача відсутній паспортний документ, обов`язкова наявність якого визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Строк дії його паспорту закінчився у 2010 році.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 р., ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (п. 1);

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію (п. 2)

- взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації (п. 3);

- зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу (п. 4).

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України можливе:

- за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення;

- за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення,перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- якщо існує ризик втечі іноземця або особи без громадянства;

- у разі відсутності у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.12., № 353/271/150, зареєстрованої в Мін`юсті 21.05.12р. за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що вимога про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Таким чином, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України; ідентифікацію відповідача не проведено, тобто, у компетентного органу відсутня можливість належним чином здійснювати нагляд за переміщенням такої особи та виконанням нею законних вимог, а також, приймаючи до уваги відсутність належних документів на перебування в Україні та невиконання розпорядження суб`єкта владних повноважень щодо залишення території України в строк, суд вважає, що є законні підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

При цьому, не можуть бути прийнятними доводи відповідача про недоведеність позивачем факту його ухилення від виконання рішення про примусове повернення, перешкоджання проведення процедури видворення, існування ризику його втечі. Вказане спростовується фактами невиконання відповідачем в установлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення з України, відсутності оскарження зазначеного рішення, невчинення з 2010 року відповідачем жодних дій з легалізації на території України, відсутності щодо відповідача обмежень, передбачених ч. 1 ст. 31 Закону.

У частині вимог щодо негайного виконання рішення суду, суд враховує, що ст. 371 КАС України передбачено перелік судових рішень, які виконуються негайно. Між тим, положеннями даної статті не передбачено негайне виконання рішення суду про затримання іноземця.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, - задовольнити.

Затримати громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 02.11.2019 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Домусчі