Справа № 743/610/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/610/19 Суддя (судді) першої інстанції: СташківВ.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.
за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1
на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року
у справі №743/610/19 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)
за позовом Чопського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України
до відповідача громадянина Ісламської Республіки Афганістан КАКАР НАБІУЛЛАГ
про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 1493) Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 НАБІУЛЛАГ ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, до 14.10.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2018 року було затримано громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою ідентифікації, на строк до 6 місяців. Вказують, що строк затримання відповідача закінчується 14 квітня 2019 року, а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, так як особа останнього не ідентифікована, останній ухиляється від співпраці по його ідентифікації, умисно надає неправдиву інформацію щодо своєї особи, що перешкоджає Чопському прикордонному загону одержати інформацію щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі України .
Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Відповідачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, поданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 13 жовтня 2018 року незаконно, поза пунктами пропуску, у складі групи осіб перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку на напрямку 265 п/зн. на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби «Ужгород».
Однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки.
Після чого 14 жовтня 2018 року в пункті пропуску «Ужгород» Чопського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був прийнятий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2018 року було затримано громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою ідентифікації, на строк до 6 місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, Чопський прикордонний загін листом від 16.10.2018 за № 81/1630, від 17.10.2018 року № 81/1657 повідомили Надзвичайного та повноважного посла Ісламської Республіки Афганістан в Україні про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та надали дактилокартку.
Також позивач повторно листом від 12.02.2019 № 81/213/1 просив Надзвичайного та повноважного посла Ісламської Республіки Афганістан в Україні встановити (ідентифікувати) особу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як стверджує позивач, відповіді на запити не надходили.
Після чого, 02.04.2019 громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.
З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову та для продовження затримання останнього, оскільки відсутні належним чином надані документи про вчинення заходів щодо встановлення особи
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Стаття 30 вказаного Закону регламентує, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців (ч. 4).
Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Згідно п. 164 рішення Європейського суду з прав людини в справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" (A. and Others v. the United Kingdom) будь-яке позбавлення свободи у відповідності до другої частини пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим лише до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим відповідно до пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.
Згідно з ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
П.1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77) передбачає, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомо мості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься лист від 16.10.2018 за № 81/1630, від 17.10.2018 року № 81/1657, яким повідомлено Надзвичайного та повноважного посла Ісламської Республіки Афганістан в Україні про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з додаванням дактилокартки, який слугував підставою для прийняття Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області рішенням від 17 жовтня 2018 року про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою ідентифікації, на строк до 6 місяців.
При цьому, позивачем під час розгляду справи не надано жодного належного та допустимого доказу про вжиття ним заходів щодо ідентифікації та документування громадянина Ісламської Республіки Афганістан КАКАР НАБІУЛЛАГ.
Надаючи оцінку, листу Чопського прикордонного загону (військова частина 1493) Державної прикордонної служби України від 12.02.2019 № 81/213/1 колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення вказаного листа на адресу Надзвичайного та повноважного посла Ісламської Республіки Афганістан в Україні. При цьому, матеріали справи не містять доказів про направлення відповідних запитів дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця, відповідно до норм чинного законодавства.
Крім того, як зазначено в Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150, якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно, що позивачем у даному випадку зроблено не було.
Отже колегія суддів дійшла висновку, що з часу прийняття Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області рішенням від 17 жовтня 2018 року про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою ідентифікації, на строк до 6 місяців позивачем не вчинено жодних дій по вжиттю заходів щодо ідентифікації та документування громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 НАБІУЛЛАГ.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
При цьому, вжиття адміністративно-правових заходів, передбачених Інструкцією про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, спрямованих на примушування іноземців, які не законно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їхньому бажання, в т.ч. ідентифікації іноземця, без наявності судового рішення про примусове видворення іноземця, тобто коли процедура видворення не здійснюється, в світлі пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, не може розглядатися як законна підстава для продовження затримання іноземця та розміщення його в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ПТПІ)
Колегія суддів зауважує на те, що хоча особа відповідача громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не ідентифікована, але відсутні правові підстави для задоволення позову для продовження затримання останнього.
Посилання позивача на ту обставину, що Чопським прикордонним загоном (військова частина 1493) Державної прикордонної служби України вичинялися дії щодо встановлення особи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
При цьому, направлення повідомлення Надзвичайному та повноважному послу Ісламської Республіки Афганістан в Україні про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та надання дактилокартки не свідчить про неможливість одержання інформації необхідної для ідентифікації особи також доказів щодо відсутності співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації суду не було надано.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, колегія суддів зазначає, що у даному випадку відсутні умови, за яких суд має право продовжити строк затримання відповідача на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
При прийнятті рішення, судом апеляційної інстанції також враховано ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).
Згідно з частиною третьою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 195, 242, 243, 246, 272, 288, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.
Рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки встановлені ст.287, 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Ю.А. Ісаєнко