Справа № 1640/3397/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р.Справа № 1640/3397/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року (головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, повний текст складено 21.01.19 року) по справі № 1640/3397/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Державної фіскальної служби України

про скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2018 року Приватне акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просить відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 15.03.2018 року позивачу надана податкова консультація №1038/6/99-99-12-02-03-15/ІПК.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дійшов до висновку про те, що земельні ділянки, надані гірнодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин можуть бути визначені виключно за функціональною ознакою, та не є тотожним земельним ділянкам, які надані для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами.

Судом першої інстанції зауважено про обґрунтованість податкової консультації та неможливості позивачем застосовувати до усіх своїх земельних ділянок код 11.01 «для розміщення та експлуатації основних і допоміжних будівель та споруд, підприємствами,що пов'язані з користуванням надрами».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 52.3 ст.52 ПК України визначено, що за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов'язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Пунктами 53.1 ст.53 ПК України зазначено, що не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій.

У разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов'язку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Пунктом 53.2 ст.53 ПК України каже, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Пунктом 284.4 ст.284 ПК України визначено, що плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Позивачем в своїй заяві про надання письмової індивідуальної консультації щодо практичного застосування п.284.4 ст.284 ПК України запитувалось у відповідача, а саме: чи вправі позивач при справлянні плати за землю застосовувати положення п.284.4 ст.284 ПК України до усіх земельних ділянок код 11.01 «для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами».

Податковим органом у своїй податковій консультації визначено, що позивач як суб'єкт, який проводить господарську діяльність з видобування корисних копалин на підставі спеціального дозволу на користування надрами для видобування корисних копалин, а також акту гірничого відводу, має визначати податкові зобов'язання з плати із застосуванням положень п.284.4 ст.284 ПК України до площ у межах координат, визначених у акті про надання гірничого відводу.

Позивачем в апеляційний скарзі зауважено на тому, що відповідач під час подання податкової консультації не врахував, що законодавець, визнає пільгове формування об'єкту оподаткування, а саме: 25% податку обчисленого відповідно до статей 274 і 277 ПК України, податку на землю, для гірничодобувних підприємств, метою яких є видобування та розробка родовищ корисних копалин на земельних ділянках необхідних для такого видобутку.

Представником позивача в суді апеляційної інстанції зазначалось на те, що первинна переробка включає у себе складний ланцюг виробничих процесів (збирання, дроблення, зелення, класифікацію, збагачення фізико-хімічними методами)який не можливо здійснювати в межах площ, визначених в акті про надання гірничого відводу, оскільки потребують додаткової обробки, у цехах підприємства, поза межами копальні (цех рудоуправління, гірничотранспортний цех, дробильно-збагачувальний цех).

Крім цього, представник позивача пояснив, що законодавець у нормі п.284.4 ст.284 ПК України не мав на увазі застосування пільги, зі сплати земельного податку (цільове призначення 11.01), для цілісного майнового комплексу, відповідно мав можливість ідентифікувати будь-яку частину гірничого підприємства застосувавши терміни, визначені у статті 1 Закону України «Гірничий закон України».

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, з таких підстав.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 66 ЗК України до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під'їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд.

У відповідності до ст.1 Закону України «Гірничого закону України» гірниче підприємство - цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об'єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар'єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо); гірнича (гірничодобувна) промисловість - комплекс галузей важкої промисловості з розвідування родовищ корисних копалин, їх видобутку з надр землі та збагачення.

На підставі пп.14.1.150 п.14.1 ст.14 ПК України первинна переробка (збагачення) мінеральної сировини як вид господарської діяльності гірничого підприємства включає сукупність операцій збирання, дроблення або мелення, сушку, класифікацію (сортування), брикетування, збагачення фізико-хімічними методами (без якісної зміни мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури), за виключенням агломерації/грудкування руди з термічною обробкою, агломерацію та збагачення фізико-хімічними методами, а також може включати переробні технології, що є спеціальними видами робіт з добування корисних копалин (підземна газифікація та виплавляння, хімічне та бактеріальне вилуговування, дражна та гідравлічна розробка розсипних родовищ, гідравлічний транспорт гірничих порід покладів дна водойм);

У відповідності до Додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016 року 11.01 - це коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної землі промисловості, зокрема, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, що пов'язані з користуванням надрами.

Стаття 17 Кодексу України Про Надра каже, що гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.

Гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, будівництва і експлуатації підземних споруд та інших цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами і підлягають реєстрації в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

При наданні гірничих відводів вирішуються питання щодо правильності поділу родовищ корисних копалин на окремі гірничі відводи з метою запобігання залишенню поза гірничими відводами менш цінних ділянок родовищ та не придатних для самостійної розробки, дотримання вимог безпеки під час проведення гірничих і підривних робіт при розробці родовищ корисних копалин та при використанні надр для інших цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, відвернення небезпеки для людей, майна та навколишнього природного середовища.

Порядок надання гірничих відводів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Надання гірничих відводів інвесторам, з якими укладено угоду про розподіл продукції, здійснюється на підставі укладеної угоди про розподіл продукції шляхом оформлення відповідного акта, форма і зміст якого визначаються законодавством України.

Не потребують гірничого відводу користувачі нафтогазоносними надрами, які отримали спеціальний дозвіл на користування такими надрами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що практичне застосування п.288.4 ст.288 ПК України без врахування приписів статті 66 ЗК України, ст.1 Закону України «Гірничий закон України», Додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016 року не буде відповідати принципу «правової визначеності», оскільки не буде відповідати якості закону щодо підходу який би був найбільш сприятливим для позивача.

Частина 2 статті 6 КАС України каже, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію

та практику Суду як джерело права.

Відповідно до висновків викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Shchokin v. Ukraine» та від 07.07.2011 року у справі «Serkov v. Ukraine» Європейський суд з прав людини дійшов до висновку про порушення прав заявників, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки, зокрема, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі якості закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Виходячи із викладеного, колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції під час прийняття рішення були зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, та незастосування закону, який підлягав застосуванню, зокрема, Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Гірничий закон України», Земельним Кодексом України.

Колегія суддів, вважає можливим скасувати судове рішення, задовольнити позовні вимоги та апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року по справі № 1640/3397/18 скасувати з прийняттям нового судового рішенням, яким задовольнити позов.

Скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України № 1038/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 15.03.2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 26.04.2019 року