Справа № 420/781/19
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/781/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року о 11 год. 31 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: Гершман Л.В. - за ордером

від відповідача: Кирилов І.В.- за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» (, місцезнаходження: 65009, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академічна, буд. 20Б, офіс 8, каб. №3) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№; від 26.11.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 11 лютого 2019 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» (, місцезнаходження: 65009, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академічна, буд. 20Б, офіс 8, каб. №3) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№; від 26.11.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства, не ґрунтуються на об'єктивних даних, а лише містять констатацію порушення, без зазначення суті порушення, а тому зазначені рішення підлягають скасуванню.

Так, позивач зазначив, що висновки відповідача про відсутність господарської операцій позивача з ТОВ «Сайз Груп» та їх документального підтвердження є безпідставними та необґрунтованими, оскільки господарські операції ТОВ «Авантаж-Інспект» з ТОВ «Сайз Груп» фактично здійснені та підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій та зміни майнового стану платника податків, як були надані під час перевірки та жодних претензій з боку відповідача не було.

Окрім того, позивач зазначив, що безпідставним є нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 26.11.2018 року, оскільки ТОВ «Авантаж Інспект» було надано контролюючому органу під час перевірки запитувані документи, а документи, які не стосувалися предмета перевірки, але були зазначені у акті перевірки були подані разом з запереченнями до цього акту, тому застосовування штрафних санкцій є необґрунтованим та безпідставним.

Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №6336/19 від 20.02.2019р.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що в ході проведення перевірки ТОВ «Авантаж Інспект» не було надано: регістри бухгалтерського обліку щодо відображення у бухгалтерському обліку реалізації товару - обороти та аналіз по рахункам 10, 28, 361, акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, документи, якими підтверджується факт перевезення (отримання) товарно-матеріальних цінностей, документ, автомобільним або залізничним транспортом постачальника до покупця.

Також, при проведенні перевірки ТОВ «Авантаж Інспект» надано запити від 25.10.2018 року та від 29.10.2018 року щодо надання первинних документів, підприємством надано документи не у повному обсязі, а саме: відсутні документи, що підтверджують факт транспортування, пояснень та первинних документів, на підставі яких можливо визначити способи доставки товару, пункт навантаження та розвантаження вантажу, дату переходу права власності на товар від постачальника до покупця ТОВ «Авантаж Інспект», а тому перевіряючими зроблено висновок про порушення позивачем п.198.1 п. 98.2 п. 198.3 ст. 198 ПК України та за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року завищено податковий кредит по рядку 10.1 Декларації з ПДВ на загальну суму 466 580,74 грн.

Перевіркою відображених у рядку 11.1 Декларацій «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи» показників за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року у загальній сумі 29 145 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з придбання виробів з вулканізованої незатверділої непористої гуми у вигляді стрічок на бобінах. Між тим, відповідач зазначив, що до перевірки не були надані первинні документи щодо імпортування товару - ВМД, будь-які інші первинні документи щодо формування податкового кредиту на цю суму, а тому перевіряючі дійшли висновку щодо її завищення.

Позивачем, в свою чергу, надано відповідь на відзив, відповідно до якого він просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 26 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 25 квітня 2019 року.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши вступні слова представника позивача та представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» зареєстровано 18.09.2014 року, номер запису до ЄДР 1 003353 (а.с.217-218).

Основним видом діяльності позивача є: інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (52.29), надання транспортно-експедиційних, інших, пов'язаних з перевезенням залізничним транспортом, послуг.

Суд встановив, що на підставі наказу ГУДФС в Одеській області від 04.10.2018 року №7526 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», згідно з пп.78.1.4 п. 8.1 ст. 78 ПК України, посадовими особами ГУДФС в Одеській області проведена позапланова документальна виїзна перевірка ТОВ «Авантаж Інспект», за наслідками якої складено акт №2408/15-32-14-058/39400733 від 06 листопада 2018 року «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Авантаж Інспект» ( з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Сайз Груп» () за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року», відповідно до висновків якого встановлено: порушення п.п.16.1.2 п.16.1 ст. 16, п.п.44.1,п.44.3 ст. 44, п.185.1 ст. 185,п.188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 , п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено завищення рядку 21 Декларацій «Сума від'ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 495 726 грн., в тому числі по періодах квітень 2018 року у сумі 495 726 грн. (т.1, а.с.15-47).

Позивачем подано заперечення на акт перевірки №2408/15-32-14-058/39400733 від 06 листопада 2018 року від 14.11.2018 року (т.1,а.с. 48-50).

ГУДФС в Одеській області листом від 23.11.2018 року повідомило позивача про залишення заперечень без задоволення (Т.1,а.с.51-78).

На підставі акту перевірки прийняті податкове повідомлення-рішення № від 26 листопада 2018 року, відповідно до якого встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового кредиту в сумі 495 726 грн. (а.с.13, т.1) та податкове повідомлення-рішення №5 від 26 листопада 2018 року, яким застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 1020 грн. за порушення п. 44.3. ст. 44 Податкового кодексу України (а.с. 52, т.1).

Позивачем подано скаргу на зазначені податкові повідомлення-рішення та рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 25 січня 2019 року №3834/6/99-99-11-04-01-25 скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (а.с. 84-90, т.1).

Судом досліджені первинні документи, які були надані позивачем контролюючому органу під час проведення перевірки щодо господарської операції з ТОВ «Сайз Груп», а саме: договір купівлі-продажу № 0102/2018-3 від 01.02.2018 року, укладений між ТОВ «Сайз Груп» та ТОВ «Авантаж Інспект» (а.с. 93-94, т.1), специфікація №2 від 03 квітня 2018 року (Т.1, а.с. 95); договір про надання послуг з організації контроля та забезпечення комерційної придатності рухомого складу №0112-4 від 01 грудня 2017 року та додатка до нього; договір оренди №03/03/2018 від 29 березня 2018 року між ТОВ «Арон» та ТОВ «Авантаж Інспект»; акт-специфікація прийому-передачі майна в орендне використання від 29 березня 2018 року; додаткову угоду №1 до договору №03/03/2018 від 29.03.2018 року, договір оренди ТОВ «Арон» з ТОВ «Сайз Груп», акт специфікація прийому-передачі від 15 липня 2017 року , акт надання послуг №21 від 30 квітня 2018 року, відомість обліку наданих послуг за квітень 2018 року; за березень 2018 року, акт надання послуг №№22,20; від 30 квітня 2018 року; №3,4 від 31 березня 2018 року; видаткові накладні № №6;7 від 05 квітня 2018 року; №1 від 02 лютого 2018 року, договір про організацію перевезень вантажів та надання послуг, пов'язаних з перевезенням №1207/1 від 12 липня 2016 року, акти подачі-повернення вагонів, оборотно-сальдову відомість по рахунку за січень-квітень 2018 року, договір про надання послуг №07323/ЦТЛ-2018 від 07 лютого 2018 року; технічні паспорти на вагони

Суд встановив, що за вказаною господарської операцією були виписані податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 54-69, т.1).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово представників сторін, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, що є змістом правовідносин у цій справі, відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 78.1. 4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, серед іншого, коли виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з п.п.1-2 ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов'язкові реквізити.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов'язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідно до п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року ТОВ «Авантаж Інспект» задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 5177347 грн. та встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з придбання послуг, транспортно-експедиторське обслуговування, зберігання контейнеру в порту, оренда складських приміщень, комунальні послуги, придбання шкіри композиційної.

01 серпня 2017 року між ТОВ «Авантаж Інспект» (Покупець) укладено з ТОВ «Сайз Групп» (Продавець) договір купівлі-продажу №0102/2018-3 від 01.08.2017 року відповідно до якого ТОВ «Сайз Груп» зобов'язується продавати на адресу ТОВ «Авантаж Інспект» товар у кількості та за цінами - згідно з виписаними Специфікаціями.

ТОВ «Авантаж Інспект» отримано від ТОВ «Сайз Груп» наступні податкові накладні: №16 від 30.04.2018 року; №18 від 30.04.2018 року; №17 від 30.04.2018 року; №4 від 05.04.2018 року; №3 від 04.04.2018 року; №2 від 02.042018 року; №3 від 31.04.2018 року; №2 від 31.03.2018 року; №1 від 02.02.2018 року; №6 від 05.04.2018 року; №7 від 05.4.2018 року. Номенклатура товару: організація підготовки вагонів під завантаження; бувші у вжитку частини до залізничних вагонів (частина комплекту запасних частин) в асортименті.

В акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано жодних документів, які підтверджують факт перевезення (отримання) товарно-матеріальних цінностей автомобільним або залізничним транспортом постачальника до покупця ТОВ «Сайз Груп».

Також, судом встановлено, що «Авантаж Інспект» (Замовник) з ТОВ «Сайз Груп» (Виконавець) укладено договір про надання послуг з організації контроля та забезпечення комерційної придатності рухомого складу від 01.12.2017 року №0112-4, відповідно до п1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання по організації контролю та забезпечення комерційної придатності рухомого складу Замовника (напівагони) (люкові або глуходоні), що подається під завантаження.

Згідно з акту перевірки підприємством не надано всіх необхідних документів для отримання перевезення і здачі вантажу, також до перевірки не надано документів щодо пропуску на право перетину автомобіля к місту навантаження і на право вантажу.

Окрім того, в акті перевірки зазначено, що перевіряючими на адресу ТОВ «Авантаж Інспект» надано запит від 25.10.2018 року, від 29.10.2018 року щодо надання первинних документів, на які позивачем надано документи не у повному обсязі, а саме: відсутні документи, що підтверджують факт транспортування.

Так, судом встановлено, що на формування податкового кредиту за перевіряємий період мала вплив господарська операція відповідно до договору купівлі-продажу від 01 серпня 2017 року, укладений між ТОВ «Авантаж Інспект» (Покупець) та ТОВ «Сайз Груп» (Продавець) №0108/2017 року, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язується продати, а Покупець прийняти та оплатити ТМЦ іменоване надалі товар кількості та за цінами - згідно виписаним накладним.

Відповідно до п.5.1 Договору, поставка товару проводиться зі складу, розташованого за адресою: 68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, село Малодолинське, вулиця Паромна,1.

На виконання умов зазначеного договору, ТОВ «Сайз Груп» виписало податкові накладні: №16 від 30.04.2018 року; №18 від 30.04.2018 року; №17 від 30.04.2018 року; №4 від 05.04.2018 року; №3 від 04.04.2018 року; №2 від 02.042018 року; №3 від 31.04.2018 року; №2 від 31.03.2018 року; №1 від 02.02.2018 року; №6 від 05.04.2018 року; №7 від 05.4.2018 року, які належним чином зареєстровані в ЄРПН.

Окрім того, на виконання зазначеного договору позивачем надано складені ТОВ «Сайз Груп» видаткові накладні № №6;7 від 05 квітня 2018 року; №1 від 02 лютого 2018 року.

Так, представник позивача зазначив та підтверджено матеріалами справи, що залізничний або автомобільний транспорт не залучався ТОВ «Авантаж Інспект», оскільки склади постачальника та покупця знаходились за однією адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, с. Малодолинське, вул. Паромна,1, тому у залученні будь-якого транспорту для перевезення товарів не виникало необхідності.

На підтвердження зазначеного позивачем надано договір оренди №03/03/2018 від 29.03.2018 року між ТОВ «Авантаж Інспект» та ТОВ «Арон» та лист ТОВ «Сайз Груп» з повідомленням про те, що підприємство дійсно орендує частину нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: 68000, Одеська обл., м. Іллічвськ, вул. Паромна, 1 з копією договору оренди.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надавались ТТН, залізничні накладні, путьові листи, акти виконаних робіт з перевезення, оскільки товар не транспортувався, а місце переходу права власності від продавця до покупця є склад, який розташований за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна.

Також, судом встановлено, що на підтвердження факту використання у господарській діяльності придбаних у ТОВ «Сайз Груп» товарів позивачем надано акт від 28.02.2018 року ремонтно-вагонного депо та інвентаризацію товарів на складі №1 від 30.03.2018 року.

На підтвердження операцій з купівлі-продажу товарів позивачем надано належним чином оформлені видаткові накладні, в зв'язку з чим, твердження відповідача щодо відсутності актів приймання-передачі ТМЦ свідчить про відсутність господарських операцій відхиляються судом.

Також, контролюючий орган зазначив, що первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, які підтверджують факт перевезення вантажу, чого не було надано позивачем.

Окрім того, відповідач обґрунтовуючи відсутність господарської операції між ТОВ «Авантаж Ініспект» та ТОВ «Сайз Груп» послався не те, що до перевірки не надано первинні документи (товарно-транспортні накладні, залізничні накладні, путові листи, акти виконаних робіт, наданих послуг з перевезення тощо, на підставі яких можливо визначати засоби поставки товару, пункти завантаження та розвантаження вантажу, переходу права власності на товар від постачальників до покупця ТОВ «Авантаж Інспект» під час проведення перевірки не надано.

Суд не погоджується з зазначеним висновком контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, судом досліджені надані позивачем на виконання умов договору з цим контрагентом первинні документи, які й були досліджені та оцінені відповідачем під час проведення перевірки та за результатом проведеного дослідження, суд дійшов висновку, що ці первинні документи належним чином оформлені, є достатніми та переконливими щодо доведення придбання, транспортування, зберігання та подальшої реалізації товару та включення суми ПДВ до податкового кредиту.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо необхідності надання додаткових первинних документів, перелік яких наведений вище, оскільки ці документи не впливають на зміст господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «Сайз Груп» щодо придбання товару.

У постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 04.09.2018 року по справі №818/1249/17, суд зазначає: «Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов'язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб».

Нормами п.п. 200.1, 200.2 і 200.4 ст. 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу наведених норм Податкового Кодексу в сукупності суд дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

У листі від 02.06.2011 №742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначив, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. №1936/11/13-11).

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем до матеріалів справи залучено сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори постачання, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Аналізуючи складені між позивачем та його контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов'язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов'язань та капіталу позивача.

Також, суд зазначає, що твердження відповідача щодо документів складського обліку, транспортних документів на вантаж, які були використані під час виконання робіт не можуть бути безумовним свідченням відсутності здійснення господарської операції та використання товару (послуги) в господарській діяльності позивача взагалі.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

В той же час, позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт транспортування та зберігання товару.

Враховуючи те, що основним видом діяльності позивача є допоміжна діяльність у сфері транспорту, суд вважає, що придбані у контрагента товари (послуги) були використанні у господарській діяльності позивача, на час укладання договору контрагент позивача був платником ПДВ згідно з чинним законодавством та належним чином зареєстрованим у Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Також, суд звертає увагу, що предметом перевірки були питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість ТОВ «Авантаж Інспект» при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Сайз Груп» ( ) за період з 01.01.2018 року 30.04.2018 року», в той час, як фактично відповідачем досліджувались і інші господарські операції позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції, суд вважає, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 26 листопада 2018 року, яким встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового кредиту в сумі 495 726 грн. підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Також суд доходить висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26 листопада 2018 року, яким застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 1020 грн. за порушення п. 44.3. ст. 44 Податкового кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до п. 44.3. ст. 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з п. 121.1. ст. 121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що до такого висновку (щодо не зберігання первинних документів) контролюючий орган дійшов через ненадання документів та пояснень на їх запити під час проведення перевірки.

Між тим, системно аналізуючи наведені положення Податкового кодексу України, суд доходить висновку, що накладений контролюючим органом штраф за допущене позивачем, на його думку, порушення не співпадає з правовою природою та суттю цього порушення у розумінні п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження незабезпечення позивачем порядку зберігання первинних документів, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26 листопада 2018 року належать задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» (, місцезнаходження: 65009, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академічна, буд. 20Б, офіс 8, каб. №3) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№; від 26.11.2018 року, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 26.11.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 26.11.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» (, місцезнаходження: 65009, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академічна, буд. 20Б, офіс 8, каб. №3) судовий збір в розмірі 9356,89 грн. (дев'ять тисяч триста п'ятдесят шість гривень 89 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 06» квітня 2019 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.