Справа № 580/656/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року справа № 580/656/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

22.02.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (18000, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) (далі позивач) до Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235; ) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 05.09.2018 №Ф-2399-17 про сплату боргу з єдиного внеску (далі ЄВ) в сумі 18229,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна вимога прийнята протиправно та з порушенням вимог податкового законодавства, оскільки позивач за час здійснення підприємницької діяльності нараховував та сплачував ЄВ у розмірі, встановленому законодавством. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 26.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю пятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання. Згідно з даними розписки та рекомендованого повідомлення відповідно вказану ухвалу відповідач отримав 01.03.2019, а позивач 04.03.2019.

19.03.2019 відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що сума ЄВ, яка увійшла у спірну вимогу, нарахована позивачу у звязку з наявною недоїмкою та несвоєчасною сплатою ЄВ, за що до позивача рішенням від 17.10.2018 застосовані штрафні санкції. Тому на підставі вимог закону прийнята вимога.

У поданій 01.04.2019 суду заяві позивач зазначив, що позивач з 21.02.2017 припинив підприємницьку діяльність. Тому відповідач мав зняти його з обліку та не мав права нараховувати будь які податки та збори.

08.04.2019 відповідач подав суду заперечення на вказану відповідь, в якій зазначив, що платник ЄВ знімається з обліку у контролюючому органі після здійснення остаточного розрахунку зі сплати цього внеску.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) або заперечень на розгляд справи саме у спрощеному провадженні суду не надали, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши доводи сторін, дослідивши долучені письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що 05.09.2018 відповідач прийняв вимогу №Ф-2399-17, якою зобовязав позивача сплатити борг з ЄВ у сумі 18229,21 грн., з яких 1408,00 грн. недоїмка, 2579,18 грн. штраф та 14242,03 грн. пеня.

Оцінюючи спірну вимогу суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У силу норм ч. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються, зокрема: порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для вирішення спору суд врахував, що позивач з 29.08.2011 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. З 21.02.2017 позивач припинив підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис в ЄДРПОУ.

На підставі п.4 ч.1 ст.4 фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску.

Отже, з урахуванням наведеної норми позивач у період з 29.08.2011 до 21.02.2017 був платником ЄВ. Припинення підприємницької діяльності не звільняє позивача від зобовязань, що виникли внаслідок здійснення такої діяльності, що обумовлено ст.52 Цивільно кодексу України, яка передбачає, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до абз.2 підп.65.10.8. п. 65.10. ст. 65 Податкового кодексу України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Крім того, на підставі абз.9 п.8 Розділу 4 Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року №1162, платник єдиного внеску (фізична особа - підприємець) знімається з обліку після проведення передбаченої законодавством перевірки, здійснення остаточного розрахунку зі сплати єдиного внеску та закриття інтегрованих карток.

Тому доводи позивача, що прийняття спірної вимоги після внесення запису про припинення підприємницької діяльності відбулось незаконно суд вважає необґрунтованими.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску врегульовано ст. 9 Закону № 2464-VI. Так, згідно з частинами 2 і 3 цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З даних облікової картки позивача суд встановив, що з 19.10.2013 до часу припинення підприємницької діяльності за позивачем рахувалась недоїмка зі сплати ЄВ, яка станом на час розгляду справи з урахуванням часткових сплат становить 1408,00 грн.

Пунктами 1, 4 ч.2 ст.6, абз.1 і 2 ч. 8, ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Зокрема, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

У розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.25 Закону № 2464 суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Суд встановив, що у звязку з несвоєчасною сплатою позивачем ЄВ відповідач прийняв рішення від 17.07.2018 №, яким застосував до позивача штраф у розмірі 507,29 грн. за період з 22.10.213 до 10.04.2018 та у розмірі 2071,89 грн. за період з 21.01.2015 до 10.04.2018, а також нарахував пеню у розмірі 14242,03 грн.

Вказане рішення позивач у встановленому законом порядку не оскаржив. Отже, воно є чинним і узгодженим.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.3 розділу VIІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Враховуючи наявну у позивача недоїмку щодо сплати ЄВ, що виникла за період, в якому він був платником цього внеску, а також чинність станом на час вирішення спору рішення про застосування штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано на підставі ч.4 ст.25 Закону №2464-VI винесено спірну вимогу про сплату боргу.

З огляду на вказане вище, застосовуючи до позивача заходи впливу, передбачені Законом № 2464-VI, шляхом прийняття спірної вимоги, відповідач діяв у межах наданих чинним законодавством повноважень, у порядку передбаченому законодавством України. Доводи, наведені позивачем у тексті позовної заяви, нормативно та документально не спростовують правомірність оскаржуваного рішення.

Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову та повернення сплаченого судового збору. Інших клопотань щодо розподілу судових витрат суду не заявлено.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Черкаській області від 05.09.2018 №Ф-2399-17 про сплату боргу з єдиного внеску в сумі 18229,21 грн. - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 02.05.2019.