Справа № 540/379/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/379/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом'якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області № 3 о/с від 29.01.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області;

- визначити суду спосіб захисту порушених прав та забезпечити реальне поновлення ОСОБА_1 на роботі із зобов'язанням суб'єкта владних повноважень вчинити конкретні дії по поновленню ОСОБА_1 на роботі та заборонити відповідачу в подальшому звільняти мене з даних підстав;

- зобов'язати УМВС України в Херсонській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту постановлення судового рішення;

- зобов'язати УМВС України в Херсонській області компенсувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 70000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 року у справі № 821/2082/17 поновлений на роботі на посаді старшого оперуповноваженого УМВС в Херсонській області з 06.11.2015 року. Позивач зазначає, що лише 22.08.2018 було скасовано наказ від 28.08.2016 про його звільнення та віртуально поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області. Вказує, що оскільки в УМВС таких посад нібито немає, то його не було реально поновлено на роботі. 29.01.2019 УМВС України в Херсонській області через скорочення штатів відповідач знову звільнив його наказом № 3о/с з органів внутрішніх справ на тих самих підстав, які судами визнавались як незаконні. Вважаючи наказ № 3о/с від 29.01.2019 протиправним і незаконним, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. Окрім того, вважаючи чергове звільнення незаконним, що призвело до його значних душевних страждань, позивач просить компенсувати заподіяну йому моральну шкоду, яку оцінює в 70000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2019 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 25.03.2019.

21.03.2019 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній повідомляє, що не в змозі з'явитись у засідання, а тому просить розгляд справи проводити в письмовому провадженні, або перенести розгляд справи на іншу дату. Також повідомляє, що позовні вимоги підтримує, а відзив відповідача, станом на 21.03.2019, не отримував.

22.03.2019 від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву з доказами надіслання його позивачу. В даному відзиві відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог в повному обсязі, оскільки підставою винесення оскаржуваного позивачем наказу є відсутність можливості використовувати ОСОБА_1 на службі в УМВС України в Херсонській області, у зв'язку з тим, що з 07.11.2015 органи міліції припинили здійснення функцій, покладених Законом України "Про міліцію", зазначений закон втратив чинність, наказом МВС України "Про організаційно - штатні питання" від 06.11.2015 № 1388 скорочені всі штати УМВС, у зв'язку з чим з 07.11.2015 в УМВС України в Херсонській області відсутні будь-які посади, а міліція припинила свою діяльність як правоохоронний орган України. Відповідач зазначає, що Ліквідаційна комісія УМВС України в Херсонській області листом від 08.06.2018 №331/04/2-2018 попереджала ОСОБА_1 про можливе наступне вивільнення через скорочення штатів, керуючись вимогами ст. 49-2 Кодексу законів про працю України та роз'яснила про можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад. Вказує, що ОСОБА_1 було запропоновано для працевлаштування на посади державної служби у Головному територіальному управлінні юстиції у Херсонській області, Територіальному управлінні державної судової адміністрації в Херсонській області, Державної прикордонної служби України. Відповідач звертає увагу, що керівництво МВС України не наділено компетенцією щодо призначення особи на посади в органах Національної поліції України. Призначення на посади поліцейських відбувається відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію". При цьому, рішення щодо призначення особи на посади поліцейського є виключно компетенцією Голови Національної поліції України (керівника територіального органу поліції). На підставі того, що була відсутня можливість використання на службі в міліції ОСОБА_1, наказом УМВС України в Херсонській області від 29.01.2019 № 3 о/с його звільнено з ОВС в запас Збройних Сил України за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідач вважає, що відсутність можливості УМВС України в Херсонській області використовувати в подальшому на службі ОСОБА_1 підтверджується втратою чинності Закону України "Про міліцію", Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015, якою ліквідовані територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема згідно додатку УМВС України в Херсонській області та наказом МВС України №1388 від 06.11.2015, яким скасовані всі штати УМВС України в Херсонській області. Також, з приводу відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, останній вважає, що ОСОБА_1 не доведено причинних зв'язків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями МВС. Крім того, відповідач звертає увагу, що в разі поновлення позивача на посаді, належним способом захисту буде саме стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не зобов'язання відповідача нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З урахуванням першої неявки сторін та необхідністю ознайомлення позивачем із відзивом відповідача, ухвалою суду від 25.03.2019 розгляд справи було відкладено на 22.04.2019.

Представник позивача у судове засідання не прибув, 22.04.2019 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, надав суду 22.04.2019 заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, заяви по суті, суд зазначає наступне.

Як вже було звернуто судом увагу, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 року у справі № 821/2082/17 частково задоволено позов ОСОБА_1 до УМВС України в Херсонській області, визнано протиправним та скасовано наказ від 28.08.2016 щодо його звільнення, поновлено позивача на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області та стягнуто з УМВС України в Херсонській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 по 22.03.2018 включно.

Правовий спір, який виник в межах даної справи, за своїм предметом та підставами, окрім вимог щодо компенсації ОСОБА_1 моральної шкоди, є подібним спору, що вже розглядався судами в межах справи № 821/2082/17.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

22.08.2018 УМВС України в Херсонській області скасовано наказ від 28.08.2016 про звільнення позивача, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області. Втім, як стверджує позивач, його було поновлено лише документально, а фактично він не був допущений до роботи.

Так, з наданих суду доказів встановлено, що надалі ОСОБА_1 наказом УМВС України в Херсонській області від 29.01.2019 № 3 о/с його звільнено з ОВС в запас Збройних Сил України за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Після поновлення (22.08.2018) і до дня звільнення (29.01.2019) грошове забезпечення позивачу не нараховувалось і не виплачувалось.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 року у справі № 821/2082/17, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції, з УМВС в Херсонській області стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 по 22.03.2018 включно в розмірі 10026,03 грн. При цьому суд виходив із розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу 900 грн. (установлений посадовий оклад).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Вимогами ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

Відповідно до Закону України № 580-VIII, утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку та діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Суд звертає увагу, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

За правилами п. 9 Закону № 580-VIІI, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції, шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно пункту 10 Розділу XI Закону № 580-VIІI, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Враховуючи вказане, суд приходить висновку, що для реалізації наведених пунктів Розділу XI Закону № 580-VIІI щодо звільнення працівників міліції за скороченням штатів необхідними є умови: скорочення штату, пропонування посад, згода працівника.

Відповідно до вимог п. 64 "г" Положення №114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З вказаних правових норм вбачається, що звільнення працівників міліції зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів відбувається за наступних підстав: у разі відмови працівника міліції від проходження служби в поліції; у разі невідповідності вимогам до поліцейських, визначених Законом №580-VIІI при виявленні бажання проходити службу; та у разі відсутності можливості подальшого використання на службі.

Водночас, пунктом 9 Розділу XI Закону №580-VIІI закріплено обов'язок пропонування особам, які виявили бажання працювати в поліції та відповідають вимогам до поліцейських, рівнозначні посади, або посади вищі чи нижчі щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання працювати саме в лавах Національної поліції.

Суд вважає, що звільняючи ОСОБА_1 на підставі пункту 64 "г" Положення за скороченням штатів, не запропонувавши йому іншої посади у новоствореному органу поліції, не дослідивши можливість використання останнього на службі в поліції, відповідач допустив порушення вимог діючого законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на роботі. Разом з тим, суд критично ставиться до пропонування відповідачем працевлаштування позивача на посади державної служби у Головному територіальному управлінні юстиції у Херсонській області, Територіальному управлінні державної судової адміністрації в Херсонській області, Державної прикордонної служби України, оскільки згадані посади не відносяться до служби в органах внутрішніх справ, такі дії зі сторони відповідача є факультативними, не передбаченими чинним законодавством, але й не забороненими.

Також, суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність можливості використання на службі в міліції ОСОБА_1, а посилання УМВС на те, що з 07.11.2015 органи міліції припинили здійснення функцій, покладених Законом України "Про міліцію", є недоречними.

Відтак, враховуючи протиправність винесення наказу УМВС України в Херсонській області від 29.01.2019 № 3 о/с по ОСОБА_1, належним способом захисту прав позивача буде поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Так, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв'язку з незаконним звільненням, середній заробіток розраховується згідно з положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Даною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Зазначеним пунктом встановлено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З урахуванням наведеного, суд до зазначених правовідносин застосовує п. 4 Порядку, оскільки перед звільненням, яке є предметом позову та відбулося 29.01.2019 року, позивач жодного дня не працював.

З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів нарахування позивачу заробітної плати, суд самостійно розрахувавши середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача приходить до його наступного відрахування: (з урахуванням рішення апеляційної інстанції у справі № 821/2082/17 період розрахунку починається з наступної неврахованої апеляційною інстанцією дати - з 23.03.2018; посадовий оклад - 900 грн.; кінцевою датою розрахунку є дата прийняття рішення - 22.04.2019). Таким чином, до виплати позивачу підлягає 11700,00 грн.

Щодо вимог позивача визначити суду спосіб захисту порушених прав та забезпечити реальне поновлення ОСОБА_1 на роботі із зобов'язанням суб'єкта владних повноважень вчинити конкретні дії по поновленню ОСОБА_1 на роботі та заборонити відповідачу в подальшому звільняти його з даних підстав, суд зазначає, що суд в даній справі задовольнив вимоги позивача в обраний ним спосіб захисту порушених прав. Судове рішення по даній справи при набранні ним законної сили, є обов'язковим для виконання відповідачем (ст. 370 КАС України). При відсутності добровільного виконання судового рішення існує інститут примусового виконання судового рішення за допомогою державних органів виконавчої служби та приватних виконавців. Щодо вимог про заборону в майбутньому звільняти позивача з посади, суд зазначає, що предметом судового розгляду є реально порушені права, свободи та інтереси , а не ті, які можливо будуть порушені в майбутньому.

Щодо стягнення моральної шкоди, то позивач в обґрунтування позовних вимог в цій частині посилається на те, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 70000,00 грн.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.5 Постанови) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, в тому числі, інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 Постанови).

Отже, обов'язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно з вказаними статтями є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставини і підстави, які зумовлюють наявність моральної шкоди, не надано змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (73003, , м. Херсон, вул. Лютеранська, 4) № 3 о/с від 29.01.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) з посади старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області (73003, , м. Херсон, вул. Лютеранська, 4) . .

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (73003, , м. Херсон, вул. Лютеранська, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2018 по 22.04.2019 включно в сумі 11700,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 03.05.2019 року.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 112010201