Справа № 2а-1131/11/1470
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м. ОдесаСправа № 2а-1131/11/1470

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю: секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі заяву ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку із виключними обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року за апеляційними скаргами Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, Херсонського окружного адміністративного суду на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року по справі № 2а-1131/11/1470 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, Кабінету Міністрів України, Херсонського окружного адміністративного суду про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, Кабінету Міністрів України, Херсонського окружного адміністративного суду, в якому, з урахуванням заяви про зміни до адміністративного позову, просив: зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» в розмірі 215072,32 гривень для виплати судді Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_2., стягнути з Державної судової адміністрації України шляхом списання коштів з розрахункових рахунків за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» на користь судді Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 несплачену частину із заробітної плати за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року в розмірі 215072,32 гривень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року вказаний позов було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не перерахунку та виплати заробітної плати ОСОБА_2 згідно діючого законодавства. Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» в розмірі 215072,32 гривень для виплати судді Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_2. Стягнуто з Державної судової адміністрації України шляхом списання коштів з розрахункових рахунків за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» на користь судді Херсонського окружного адміністративного суду - ОСОБА_2 несплачену частину із заробітної плати за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року в розмірі 215072,32 гривень.

Не погоджуючись з постановою суду, Державна судова адміністрація України, Територіальне управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, Херсонський окружний адміністративний суд подали апеляційні скарги.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року задоволено апеляційні скарги Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, Херсонського окружного адміністративного суду, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року - залишено без змін.

04 січня 2019 року засобами поштового зв'язку ОСОБА_2 до П'ятого апеляційного адміністративного суду була подана заява про перегляд вказаної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року за виключними обставинами. У вказаній заяві, як на підставу для перегляду зазначеного судового рішення за виключними обставинами, заявник посилається на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018. Заявник зазначає, що у наведеному рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що суддівська винагорода встановлюється тільки нормами закону, які відповідають Конституції України, а не постановами Кабміну, як зазначив суд апеляційної інстанції. Також, заявник вказав, що у судовому рішенні, яке він просить переглянути, ВАСУ було відмовлено у задоволенні касаційної скарги на підставі постанов Кабінету Міністрів України, а не Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти КМУ. З огляду на викладене, заявник просить задовольнити подану ним заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні апеляційних скарг відмовити, залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року.

Представником Державної судової адміністрації України поданий відзив на вказану заяву про перегляд судового рішення у зв'язку із виключними обставинами, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні заяви позивача та залишити в силі постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року.

Вислухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та подану заяву про перегляд судового рішення у зв'язку із виключними обставинами, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 361 КАС України однією з підстав для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як на підставу для перегляду постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року у даній справі у зв'язку з виключними обставинами заявник посилається на наведений п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України та рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Колегією суддів встановлено, що наведеним рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018:

- визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII та визначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

- визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, а саме: частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв'язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду; частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв'язку з обов'язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації; частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв'язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Пунктом 3 наведеного рішення Конституційного Суду України визначено, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, вбачається, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, на яке посилається заявник, як на підставу для перегляду судового рішення у даній справі у зв'язку із виключними обставинами, визнано неконституційними положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, тобто, положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції згідно Закону № 192-VІII, що набрав чинності 28.03.2015 року.

При цьому, вказані положення втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення від 04.12.2018 року № 11-р/2018.

Водночас, за змістом матеріалів справи та судового рішення, про перегляд якого у зв'язку із виключними обставинами ставиться заявником питання, вбачається, що предметом спору у даній справі є правомірність визначення розміру заробітної плати позивача, як судді Херсонського окружного адміністративного суду, за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року.

Тобто, предметом даної справи є правовідносини, що виникли до набрання чинності наведених положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції згідно Закону № 192-VІII, що визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018 та втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (04.12.2018 року).

Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також, частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, який набрав чинності 28.03.2015 року, не можуть бути застосовані судом при вирішення даної справи, предметом розгляду якої є правомірність визначення розміру заробітної плати позивача за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року, тобто, до набрання чинності вказаних положень.

Крім того, вказані положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втратили чинність з 04.12.2018 року.

Згідно ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018 визнано неконституційними положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, який набрав чинності 28.03.2015 року, з огляду на те, що ці норми та положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній з 28.03.2015 року згідно Закону № 192-VІII та які втратили чинність 04.12.2018 року не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, що виникли до цих дат, а саме в період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року, колегія суддів приходить до висновку, що вказане рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 не може бути підставою для перегляду постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року, прийнятої у даній справі, у зв'язку із виключними обставинами.

Частиною 4 статті 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п'ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала.

Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини, на які посилається заявник не можуть слугувати підставою для перегляду судового рішення у даній справі у зв'язку із виключними обставинами, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку із виключними обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року слід відмовити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року у справі № 2а-1131/11/1470 - залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 250, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку із виключними обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року - відмовити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року у справі № 2а-1131/11/1470 - залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 26.04.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька