Справа № 340/1096/19
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06 травня 2019 року справа № 340/1096/19

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Петренко О.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, вул. Еспланадна,8/10, м. Київ,01061

про визнання неправомірним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірним і скасувати у повному обсязі рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, оформлене протоколом від 27.03.2016 року №117 про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків на аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 2, визначеного Кіровоградською ОДА в 1997 році ОСОБА_1 та не підтвердження факту виконання робіт у зоні відчуження.

За правилами п.3 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

У свою чергу частиною 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У свою чергу, як вбачається з адміністративного позову ОСОБА_1 просить суд, зокрема, скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 27.03.2018 року викладене у протоколі № 117.

Тобто вищевказані позовні вимоги заявлені позивачем з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, оскільки позивач просить суд скасувати рішення від 27.03.2018, а до суду з адміністративним позовом останній звернувся лише 02.05.2019 року.

Наведене вище у сукупності свідчить про недотримання позивачем вимог КАС України, а саме пропуск останнім шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, що, у свою чергу, є недоліком позовної заяви та створює перешкоди для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

При цьому, в прохальній частині позову, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до суду.

В обґрунтування зазначеного клопотання зазначено, що ОСОБА_1 на даний час проживає в Португалії, останній час приїжджав в Україну в 05.06.2013 року, що підтверджується штампами в паспорті. При цьому про оскаржуване рішення позивач дізнався лише в лютому 2019 року, а тому на думку представника позивача, строк не пропущено.

Водночас, наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду не доводять поважність причин пропуску цього строку, оскільки вони не пояснюють тривале зволікання (1 рік) позивача зі зверненням до суду з позовом на захист його прав від порушень у правовідносинах, які виникли ще в березні 2018 року.

Доказів, які б доводили наявність об'єктивно непереборних обставин, пов'язаних з дійсними істотними труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом позивачем суду не надано.

При цьому, представник позивача зазначає, що позивач, який на даний час проживає в Португалії, останній раз був в Україні - 05.06.2013 року. Однак, за твердженнями представника позивача, ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізнався в лютому 2019 року (тобто перебуваючи за межами України). Будь - яких доказів, які б підтверджували факт того, що про оскаржуване рішення позивач дізнався саме в лютому 2019 року до матеріалів справи не додано.

Отже, позивач фактично мав можливість звернутись до суду за захистом свого права і не був обмежений у доступі до суду у встановлений законом строк.

Разом з тим позивач, будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також у рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011р. визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006р. (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відтак суд визнає причини пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

У свою чергу наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 (з наступними змінами), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" станом на 01.01.2019 року встановлено прожитковий мінімум у розмірі 1921 грн.) в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до вимог п.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, збір становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб плати, а саме 768,40 грн.

Поряд з цим, у ході ознайомлення із позовною заявою та доданими до неї документами, судом виявлено, що останні не містять квитанції про сплату судового збору або копії документа, належним чином засвідченого, який підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, позивачем зазначено, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч. 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (громадяни, віднесені до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Водночас суд відхиляє посилання позивача у адміністративному позові на звільнення його від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" з огляду на наступне.

Як вбачається з доданих позивачем до адміністративного позову матеріалів, рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 27.03.2018 (протокол № 117) визнано видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпідставною, не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження, посвідчення підлягає вилученню.

Вищевказане рішення є чинним, не скасовано, а оскаржується позивачем у даному адміністративному позові.

Отже ОСОБА_1 за подання до суду адміністративного позову, який містить 1 вимогу немайнового характеру, необхідно сплатити судовий збір у сумі 768,40 грн. (або навести інші підстави з поданням відповідних доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору).

Згідно з частиною 2 статті 94 КАС України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу (частини 4,5 статті 94 КАС України).

Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 160 КАС України у позовній заяві зазначається, зокрема, інформація щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Верховний Суд в ухвалі від 02.02.2018р. (справа № 802/2196/17-а) зазначив, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Водночас виявлено, що адміністративний позов ОСОБА_1 не містить інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Крім того позивачем до адміністративного позову додано копії письмових доказів, які не засвідчені належним чином.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII), суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 має бути залишена без руху та позивачу встановлено десятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків, шляхом подання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом та доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску; оригіналу документу про сплату судового збору у належному розмірі або копії документа, належним чином засвідченого, який підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; копій додатків до позовної заяви, засвідчених належним чином, для суду та усіх відповідачів.

Роз'яснити позивачу, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати. Таким чином учасник справи підтверджує своїм підписом відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, із зазначенням дати такого засвідчення.

Зважаючи на вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху з встановленням строку для усунення недоліку.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити вказані в описовій частині ухвали недоліки позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у разі не усунення вказаних недоліків позовної заяви у встановлений строк, остання буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко