Справа № 160/2535/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року Справа № 160/2535/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управляння Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просив: визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не зарахування періодів роботи до загального та пільгового стажу роботи протиправною;
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до загального та пільгового стажу роботи періоди роботи у ДВАТ шахта ім. Я.М.Свердлова 24.05.1995 по 26.05.1995, з 26.03.1997 по 23.06.1997, ДП ДВАТ «Шахта ім. Я.М.Свердлова» з 01.03.2003 по 02.03.2003, з 28.05.2003 по 07.12.2003, 16.12.2003 по 31.12.2003, з 22.05.2013 по 30.09.2014 та з 01.05.2015 по 30.11.2016 роки, у ВП «Шахта ім. Я.М.Свердлова» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 01.03.2017 по 20.03.2017, з 01.12.2016 по 28.02.2017 р.;
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити мені пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 25.01.2019 р.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 січня 2019 року він звернувся до управління із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом від 01.02.2019 року № 28/03.22-19 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з тих підстав, що пільговий стаж складає 11 років 10 місяців 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем не зараховано період роботи до загального та пільгового стажу роботи з 24.05.1995 по 26.05.1995, з 26.03.1997 по 23.06.1997 у ДВАТ шахта ім. Я.М.Свердлова в зв'язку з відсутністю довідки, яка уточнює пільговий характер роботи, з 01.03.2003 по 02.03.2003, з 28.05.2003 по 07.12.2003, 16.12.2003 по 31.12.2003, 22.05.2013 по 30.09.2014 р. та з 01.05.2015 по 30.11.2016 р. у зв'язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про спецстаж. З 01.10.2014 по 30.04.2015, 01.03.2017 по 20.03.2017 р. (відсутня будь-яка інформація про нараховану заробітну плату сплачені внески та відомості про спецстаж), з 01.12.2016 по 28.02.2017 - відсутні інформація про сплачені страхові внески. Позивач, вважає, що дії Відповідача щодо відмови у призначенні йому пільгової пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є неправомірними і такими, що порушують його гарантовані Конституцією соціальні права па пенсійне забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що до пільгового стажу роботи згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не враховано періоди роботи: з 24.05.1995 року по 26.05.1995 року та з 26.03.1997 року по 23.06.1997 року у звязку із відсутністю довідки, яка уточнює пільговий характер роботи; 01.03.2003 року по 02.03.2003 року, з 28.05.2003 року по 07..2003 року, з 16.12.2003 року по 31.12.2003 року, з 22.05.2003 року по 30.09.2003 року та з 01.05.2015 року по 30.11.2016 року у звязку із відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про спецтаж; з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року та з 01.03.2017 року по 20.03.2017 року відсутня інформація про сплачені страхові внески, відомості про спецстаж та нарахування заробітної плати, з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року відсутня інформації про сплачені внески. Враховуючи вищевказане та згідно наданих документів загальний стаж роботи позивача з урахуванням підземного стажу становить 34 роки 9 місяців 23 днів, пільговий стаж згідно ч. 3 ст. 114 Закону складає - 11 років 10 місяців 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах, згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 згідно довідки від 14 серпня 2017 року № 00002156 є внутрішньо переміщеною особою, який звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 25.01.2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 70).
ОСОБА_3 від 01 лютого 2019 року № 28/03.22-19 було відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з тих підстав, що пільговий стаж складає 11 років 10 місяців 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовляючи в призначені пільгової пенсії позивачу посилалося на те, що не підлягає зарахованою до загального та пільгового стажу період роботи: з 24.05.1995 року по 26.05.1995 року, з 26.03.1997 року по 23.06.1997 року у ДВАТ шахта ім. Я.М.Свердлова в зв'язку з відсутністю довідки, яка уточнює пільговий характер роботи;
з 01.03.2003 по 02.03.2003, з 28.05.2003 по 07.12.2003 , 16.12.2003 по 31.12.2003, 22.05.2013 по 30.09.2014 р. та з 01.05.2015 по 30.11.2016 року у зв'язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про спецстаж.
01.10.2014 по 30.04.2015, 01.03.2017 по 20.03.2017 року (відсутня будь-яка інформація про нараховану заробітну плату сплачені внески та відомості про спецстаж), з 01.12.2016 по 28.02.2017 - відсутні інформація про сплачені страхові внески.
Позивач не погодившись із вказаними діями відповідача звернувся до суду з позовом.
Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
ОСОБА_3 до ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.
Умови та особливості призначення пенсії за віком окремим категоріям працівників визначені у ст.ст.12-18 вказаного Закону. Вказані норми права передбачають призначення пенсії за віком на загальних підставах; пенсії за віком на пільгових умовах; особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, пенсії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; пенсії за віком інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських; пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, а також пенсії за віком окремим категоріям громадян.
Згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон 1788) та ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 (в редакції від 03.10.2017) (далі - Закон 1058) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_4 України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
ОСОБА_3 до ч.1 ст.62 Закону України №1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_4 України.
Згідно записів трудової книжки встановлено, що ОСОБА_2 працював на:
ДВАТ шахта ім. Я.М.Свердлова м. Свердловськ:
з 24.05.1995 р. по 26.05.1995 року електрослюсарем підземним з повним днем під землею;
з 26.03.1997 - 23.06.1997 - електрослюсарем з повним робочим днем під землею;
з 02.01.2002 по 02.03.2003 - електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею;
з 03.03.2002 по 27.05.2003 - навчання в Свердловському ЦПК за професією гірника очисного вибою;
з 28.05.2003 по 07.12.2003 - електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею;
з 08.12.2003 по 29.12.2001 - гірник очисного вибою з повним робочим під землею.
ВП «Шахта ім.Я.М.Свердлова» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит»:
з 30.12.2011 по 26.01.2012 - учень машиніста гірничих виймальних машин;
з 27.01.2012 по 21.05.2013 - гірничий очисного вибою з повним робочим днем під землею;
з 22.05.2012- по 20.03.2017 - машиніст гірничих виймальних машин;
ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля»:
з 07.06.2017 по 09.10.2017 - підземний гірник очисного вибою з повним робочим днем у шахті;
Так, відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та Постанови КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудове стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтвердь стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 20 Постанови КМУ від 12.08. 1993 р. N 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право і пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Так, трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, віднесені до Списку № 1. В трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлена, належним чином.
Отже, з наведеного вбачається, що уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці. В трудовій книжці позивача зазначено, що він працював повний робочий день під землею.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року за № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ України від 12 серпня 1993 року.
Позивачем до управління Пенсійного фонду були надані наступні документи: трудова книжка; довідка про підтвердження трудового стажу від 07.02.2018 р. № 19 ( за період роботи з 30.12.2011 по 21.05.2013 р.) яка видана на підставі особової картки Т-2, особових рахунків про заробітну плату, спусків-виїздів в шахту, наказів атестації робочих місць, Довідки про підтвердження пільгового стажу роботи від 07.02.2018 р. № 19 за період роботи з 22.05.2013 по 01.06.2017 р.) яка видана на підставі особової картки Т-2, особових рахунків про заробітну плату, спусків-виїздів в шахту, наказів атестації робочих місць; довідка про підтвердження пільгового стажу роботи без дати за період роботи з 24.05.1995 р. по 26.05.1995 р., з 26.03.1997 по 23.06.1997, з 02.01.2002 по 02.03.2003 року; довідка про підтвердження пільгового стажу роботи без дати за період роботи з 03.03.2003 року по 29.12.2011 року, довідка про спуски в шахту від 07.02.2018 р. № 19 (за період робот квітня 2014 по грудень 2015, та січня 2016 року по червень 2017 р.); довідка про перейменування підприємства від 07.02.2018 р. № 19; наказ про атестацію робочих місць від 24.02.1995 року № 13; наказ про атестацію робочих місць від 30.10.1997 року № 440; наказ про атестацію робочих місць від 18.12.2002 р № 718; наказ про атестацію робочих місць від 04.12.2007 року № 593 наказ про атестацію робочого місця від 30.12.2011 р. № 1 наказ про атестацію робочого місця від 17.12.2012 року; наказ про атестацію робочих місць від 01.04.2013 № 05/1 лист відділу державної експертизи умов праці, міграції та зайняте населення від 09.07.2014 р. № 11/3518-33, лист управління праці та соціального захисту населення від 28.05.2008 р 11/2388-33, лист управління праці та соціального захисту населення від 17.01.2003 року 11/193.
ОСОБА_3 до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає праве пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом міністерства соціальної політики № 383 від 18.11.2005 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповів посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов про за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведе) атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.
Посада підземного гірничого робітника очисного вибою та машиніста гірничого виймальних машин, електрослюсар підземний відноситься до Списк№1 розділу 1 «Підземні роботи».
Доводи відповідача щодо неможливості зарахування до трудового стажу роботи спірного періоду роботи позивача, оскільки довідки, накази та інші документи, які надані заявником для підтвердження пільгового характеру роботи, видані підприємством, яке зареєстроване на непідконтрольній Україні території, не мають юридичної сили, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, шо мають значення для вирішення справи.
Як передбачено ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
ОСОБА_3 до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.
Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №433/1240/17.
Факт роботи позивача на ДВАТ шахта ім. Я.М.Свердлова м. Свердловськ у період з 24.05.1995 р. по 26.05.1995 р. на посаді електрослюсарем підземним з повним днем під землею та з 26.03.1997 - 23.06.1997 року - електрослюсарем з повним робочим днем під землею, підтверджено трудовою книжкою позивача, яка є належним доказом.
Період роботи на ДП ДВАТ «Шахта ім. Я.М.Свердлова» з 01.03.2003 року по 02.03.2003 року, з 28.05.2003 року по 07.12.2003 року, 16.12.2003 року по 31.12.2003 року, 22.05.2013 року 30.09.2014 року та з 01.05.2015 року по 30.11.2016 року, який не зарахований до пільгового стажу підтверджується відомостями персоніфікованого обліку (а.с. 21-23).
Крім того, за змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ (9-3 в редакції Закону №2464-VI чинній до Закону N 219-VІІІ від 02.03.2015), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Таким чином, звільнення підприємств, на яких працював позивач у спірні періоди, від обов'язків сплачувати єдиний внесок, дає підстави для зарахування позивачу відповідного періоду роботи до страхового стажу без наявності факту сплати цими підприємствами єдиного соціального внеску за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року, 01.03.2017 року по 20.03.2017 року та з 01.12.2016 року по 28.02.2017року, оскільки м. Свердловськ Луганської області, де розташована шахта ім. Я.М.Свердлова є населеним пунктом на території яких здійснюється антитерористична операція.
А відтак, не зарахування цього стажу роботи буде фактично покладанням на позивача, як фізичну особу відповідальності, за неможливість держави організувати належну роботу органів Пенсійного фонду України на тимчасово окупованій території, тобто законні права позивача порушуються через обставини, що не залежать від його волі та перебувають поза межами його впливу.
Отже, посилання відповідача на відсутність інформації у Державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків як причину відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу позивача є безпідставними.
Таким чином, доказами, наданими позивачем, підтверджується його право на зарахування спірного строку роботи до пільгового робочого стажу згідно Списку №1.
Суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у довідках, випливають зі змісту документів, які були складені до тимчасової окупації території України. При цьому доказів щодо їх недостовірності відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.
В той же час, у відповідності до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі відомостей Державного реєстру Загальнообов'язкового державного соціального страхування, трудової книжки, оскільки працював в період, коли Луганська область була невід'ємною частиною України та безпосередньо входила до її складу, а з набранням чинності Закону № 1207-УП, територія Луганської області хоч і віднесена до тимчасово окупованої, проте досі залишається невід'ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання (стаття 134 Конституції України).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування періодів роботи до загального та пільгового стажу роботи є протиправними, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Проте, стосовно вимога позивача щодо зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень.
Так, дискреційне повноваження суб'єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб'єкта владних повноважень дискреційного повноваження.
При реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
Комітетом ОСОБА_4 ОСОБА_5 розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об'єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у ОСОБА_5 зобов'язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб'єкти публічної адміністрації.
З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб'єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
ОСОБА_3 до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, на підставі викладеного, з урахуванням вимог частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, задовольнити частково позовні вимоги позивача, шляхом визнання протиправним дій відповідача щодо незарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи позивача у ДВАТ шахта ім. Я.М.Свердлова з 24.05.1995 року по 26.05.1995 року, з 26.03.1997 року по 23.06.1997 року, ДП ДВАТ «Шахта ім. Я.М.Свердлова» з 01.03.2003 року по 02.03.2003 року, з 28.05.2003 року по 07.12.2003 року, з 16.12.2003 року по 31.12.2003 року, з 22.05.2013 року по 30.09.2014 року та з 01.05.2015 року по 30.11.2016 року, у ВП «Шахта ім. Я.М.Свердлова» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року, з 01.03.2017 року по 20.03.2017 року, з 01.12.2016 року по 28.02.2017 року протиправними.
Проте, в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на те, що вказані повноваження відносяться до дискреційних. Разом з тим, суд вважає на необхідне зобов'язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_2 від 25.01.2019 року про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судовий збір розподілити відповідно до статті 139 КАС України.
ОСОБА_3 до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управляння Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не зарахування періодів роботи до загального та пільгового стажу роботи протиправною.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 25.01.2019 року та зарахувати до загального та пільгового стажу роботи періоди роботи у ДВАТ шахта ім. Я.М.Свердлова з 24.05.1995 по 26.05.1995, з 26.03.1997 по 23.06.1997, ДП ДВАТ «Шахта ім. Я.М.Свердлова» з 01.03.2003 по 02.03.2003, з 28.05.2003 по 07.12.2003, з 16.12.2003 по 31.12.2003, з 22.05.2013 по 30.09.2014 та з 01.05.2015 по 30.11.2016 роки, у ВП «Шахта ім. Я.М.Свердлова» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 01.03.2017 по 20.03.2017, з 01.12.2016 по 28.02.2017 року.
В решті заявлених позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев