Справа № 200/71/19-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 р. Справа№200/71/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А.,

за участю:

секретаря Прокопчук Я.М.,

представника позивача Косенок О.М.,

представника відповідача Голуб М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Дочірнє підприємство «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення № від 07 грудня 2018 року на суму 799 402, 99 грн.

Позивач зазначив, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області 26.11.2018 року був складений Акт камеральної перевірки дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних за період лютий-грудень 2017 року, червень-вересень 2018 року Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» № 907/05-99-45-03/32001618. На підставі складеного акту 07.12.2018 року було винесено податкове повідомлення-рішення №, яким застосовані штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість на загальну суму 799 402,99 гривень.

З вказаним податковим повідомленням - рішенням № від 07 грудня 2018 року позивач не погодився, зазначив, що в періоді, який був перевірений, відбулася реєстрація податкових накладних, які не надаються покупцеві. Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення про накладення на позивача штрафу згідно п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, відповідачем помилково не було враховано, що штрафна санкція, визначена вказаною матеріальною нормою податкового законодавства, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

На думку позивача, оформивши та зареєструвавши спірні податкові накладні, позивач виконав вимоги закону, оскільки наведені податкові накладні не призначені для передачі покупцю, через що штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію до таких накладних не застосовуються.

З наведених підстав позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 19 грудня 2018 року, присудити на його користь суму сплаченого судового збору.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням додаткових пояснень.

При розгляді справи в судовому засіданні представник позивача визнав, що частина податкових накладних, затримка реєстрації яких була підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, надавалася платнику податку. Проте вважає, що, незважаючи на визнану частину порушень з боку позивача, сума штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість, яка мала б застосовуватися до позивача, не відповідає сумі зазначеній у спірному податковому повідомленню-рішенню.

Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідачем порушені вимоги ст. 201 ПК України в частині дотримання строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування у ЄРПН. 1 лютого 2015 року реєстрації в ЄРПН підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних, у тому числі які не надаються покупцю, виписані за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування. За наслідками проведеної камеральної перевірки, відповідно до п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосований штраф за порушення терміну реєстрації податкових накладних.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив про те, що спірне податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області прийнято відповідно до вимог закону через порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини.

Головним управлінням ДФС у Донецькій області складено акт камеральної перевірки №907/05-99-45-03/32001618 від 26.11.2018 року дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних за період лютий-грудень 2017 року, червень-вересень 2018 року ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» () (а.с.11-13).

На підставі акту камеральної перевірки в №907/05-99-45-03/32001618 від 26.11.2018 року Головне управління ДФС у Донецькій області прийняло податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2018 року, яким застосувало до позивача штраф відповідно до пункту 120-1.1. статті 120-1 ПК України на суму 808402,99 грн. (а.с.15-16).

Спірне податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 11.12.2018 року.

Вказані фактичні обставини сторонами не заперечуються.

Водночас, судом встановлено, що відповідачем оскаржується податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2018 року із зазначенням у позовній заяві суми штрафу 799 402,99 грн. Проте, з зі змісту доданих до позову засвідчених копій спірного податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2018 року випливає, що зазначена в ньому сума штрафу становить 808402,99 грн.

Вказаний розмір штрафу відповідає змісту спірного податкового повідомлення-рішення за сумою штрафів у розмірі 10 %, 30 % та 40 %, відповідно, що складає 432056,96 + 242094,46 + 134251,57 = 808402,99 грн. Аналогічна сума штрафу міститься в доданому до позову розрахунку штрафу за порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування (а.с.17-18).

Причину зазначених розбіжностей представник позивача не пояснив.

За таких обставин суд розглядає позовні вимоги стосовно фактично прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2018 року, яким застосована загальна сума штрафу 808402,99 грн.

Також судом встановлено, що проведеною камеральною перевіркою встановлено недотримання позивачем строків реєстрації 30 складених ним податкових накладних (а.с.19-78), з яких податкові накладні №№ 33, 34, 35, 36, (а.с.33-40) видані платнику податку КП «ЛИМАНСЬКИЙ «ЗЕЛЕНБУД», № 88 - ТОВ «ЮНІЯ ТРАНС» (а.с.41), № 29 - ТОВ «ХОЗХІМСЕРВІС (а.с.61), №68 - ПП «АГРОПРОМБУД» (а.с.65).

Решта досліджених податкових накладних не надаються покупцям (отримувачам), про що у верхній лівій частині таких накладних у графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" міститься помітка "X" та зазначений відповідних тип причини.

На питання суду представник позивача визнав, що перелічені податкові накладні, які надаються покупцю, дійсно були підставами для застосування штрафу, проте просив суд розглянути справу з урахуванням наявності решти податкових накладних, за які, на думку представника позивача, штраф не повинен застосовуватися.

З урахуванням встановлених у справі обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Пункт 201.10 статті 201 ПК України містить, зокрема, такі приписи:

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

[…]

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

Для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України (в редакції, що діє на час виникнення спірних правовідносин) порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Зазначаючи, що спірним податковим повідомленням-рішенням застосовані штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на виключення, яке міститься у дужках у першому абзаці пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Саме різне тлумачення вказаної норми є предметом спору у цій справі.

Позивач вважає, що вказане виключення слід тлумачити так, що передбачений наведеними положеннями пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України штраф, не застосовується у трьох самостійних випадках, а саме щодо:

- податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю);

- податкової накладної, складеної на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування;

- податкової накладної, складеної на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою.

Оскільки спірним податковим повідомленням-рішенням застосований штраф, в тому числі, за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, які не надаються (покупцю), позивач вважає таке рішення податкового органу неправомірним.

Натомість, на думку представника відповідача для незастосування штрафу необхідна наявність двох обов'язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

На підтвердження своєї позиції представник відповідача навів правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №816/1488/17 та від 11 грудня 2018 року у справі №807/68/18.

Оцінюючи доводи сторін, суд враховує норму частини 5 статті 242 КАС України, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, суд також керується і нормами частин 1 та 2 цієї ж статті, якими встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Тому, враховуючи неоднозначне тлумачення абзацу першого пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України суд зазначає про таке.

У складному реченні, що міститься у дужках абзацу першого пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, в якості розділових знаків містяться знаки куми: «(крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою)». Викладена правова позиція, на яку посилається відповідач, виходить з того, що знак коми у вказаному реченні слід розуміти як сполучник «та».

Проте суд враховує, що синтаксичний аналіз вказаного речення не дозволяє визначити, чи є його частини однорідними членами речення, чи яким сполучником можливо замінити розділовий знак коми для визначення його змістовного тлумачення: «та», «або» чи «та/або».

Тому суд дійшов висновку, що конструкція норми абзацу першого пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України допускає неоднозначне трактування прав та обов'язків платників податків.

За таких обставин при вирішенні справи підлягає безпосередньому застосуванню пункт 56.21 статті 56 ПК України, відповідно до якого у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Крім того, суд зазначає, що статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні діє принцип верховенства права, що вимагає від держави його втілення у правотворчу, правозастосовну діяльність шляхом забезпечення ідей справедливості, свободи та рівності.

Принцип верховенства права включає в себе такий елемент як правова визначеність.

Офіційне розуміння правової визначеності як елемента верховенства права надано в пункті 3.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 року № 17-рп по справі № 1-25/2010, відповідно до якого: «Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки».

Згідно з положеннями частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Полторацький проти України» від 29.04.2003 (заява №38812/97) зазначив:

«155. Насамперед Суд повинен розглянути, чи втручання було здійснене «відповідно до закону». Цей вираз найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, зможе передбачити його наслідки для себе. До того ж це законодавство має відповідати принципу верховенства права (див. рішення у справах «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France) та «Ювіґ проти Франції» (Huvig v. France) від 24 квітня 1990 року, серія А, №176-А, с. 20, п. 27, і серія А, №176-В, с. 52, п. 26 відповідно)».

Про це ж йдеться і в пункті 50 рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 року (заява № 23759/03 та № 37943/06):

«50. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II)».

Дослідивши спірні відносини, суд дійшов висновку, що дії позивача щодо нарахування штрафу на підставі норми пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, яка допускає неоднозначне тлумачення, всупереч нормі пункту 56.21 статті 56 ПК України, не відповідають критеріям законності, на які вказав ЄСПЛ.

З наведених підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд зауважує, що викладені в рішенні суду у цій справі висновки не стосуються податкових накладних, які підлягають видачі покупцю і зареєстровані позивачем з порушенням встановленого законом строку, а саме: податкові накладні №№ 33, 34, 35, 36, видані платнику податку КП «ЛИМАНСЬКИЙ «ЗЕЛЕНБУД»; № 88, видана ТОВ «ЮНІЯ ТРАНС»; № 29, видана ТОВ «ХОЗХІМСЕРВІС; №68, видана ПП «АГРОПРОМБУД». Вказані порушення з боку позивача містять підстави для застосування штрафу, передбаченого пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України. Незважаючи на це, враховуючи, що предметом оскарження є конкретне рішення суб'єкта владних повноважень, суд не має підстав скасовувати спірне податкове повідомлення рішення в якийсь частині, оскільки це означало б втручання в дискреційні повноваження відповідача. За таких обставин відповідач в межах наданих йому повноважень не позбавлений можливості прийняти інше податкове повідомлення-рішення з урахуванням висновків суду, зроблених при розгляді цієї справи.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 07 грудня 2018 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 11991,04 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (85307, Донецька область, м. Покровськ, вул. Захисників України, буд. 2, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, ) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07 грудня 2018 року - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № від 07 грудня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, ) на користь Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (85307, Донецька область, м. Покровськ, вул. Захисників України, буд. 2, ) судовий збір у розмірі 11991 (одинадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто одна) грн. 04 коп.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена 26 квітня 2019 року.

Рішення складено у повному обсязі 06 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Чекменьов Г.А.