Справа № 9901/894/18
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 9901/894/18

Провадження № 11-1341сап18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергійчук Л. Ю.,

представника скаржниці - ОСОБА_3,

представника Вищої ради правосуддя - Цуцкірідзе І. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на рішення Вищої ради правосуддя від 18 жовтня 2018 року, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 06 червня 2018 року,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_5 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 18 жовтня 2018 року № 3156/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 06 червня 2018 року № 1743/3дп/15-1/8 про притягнення судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5. до дисциплінарної відповідальності».

Згідно із ч. 7 ст. 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 21 листопада 2018 року передав позовну заяву ОСОБА_5 Великій Палаті Верховного Суду.

ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 27 листопада 2018 року відкрила провадження у цій справі в порядку ч. 7 ст. 266 КАС України.

Свої вимоги ОСОБА_5 мотивувала тим, що оскаржуване рішення ВРП, яким залишено без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 06 червня 2018 року про притягнення судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5. до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді, є протиправним, оскільки постановлене всупереч наданим відповідачу повноваженням; у спосіб, який не передбачено Конституцією й законами України; містить оцінку дій судді під час прийняття нею рішень та оцінку самих рішень. Також, на думку скаржниці, це рішення є необґрунтованим, тому що постановлене без урахування всіх доказів, які були важливими для його прийняття, та без дотримання принципу пропорційності.

ВРП у своєму відзиві просила відмовити ОСОБА_5 у задоволенні скарги, оскільки оскаржуване рішення прийнято в межах наданих повноважень, обґрунтоване та законне. Рішення містить посилання на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. Відповідач дотримав усіх вимог законодавства та застосував до судді дисциплінарне стягнення в межах передбаченого законодавством строку.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.

Президент України Указом від 21 травня 2007 року № 432/2007 призначив ОСОБА_5 на посаду судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, а Верховна Рада України Постановою від 17 травня 2012 року № 4736-VI обрала її суддею цього ж суду безстроково.

05 лютого 2018 року до ВРП надійшла скарга ОСОБА_7 на дії судді ОСОБА_5. під час здійснення правосуддя у справі № 200/5931/17, які, на його думку, призвели до неможливості реалізації наданих йому процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків, порушили засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Скаржник, серед іншого, зазначив, що суддя ОСОБА_5. залишила його позовну заяву без розгляду з підстав його нібито неодноразової неявки у судові засідання. При цьому суд жодного разу не повідомив ОСОБА_7 про дату та час судового засідання, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року, ухвалене суддею ОСОБА_5 за результатами розгляду вказаної вище справи, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки суд не залучив до участі у справі власників спірного майна.

Підставою для звернення ОСОБА_7 до ВРП з такою скаргою були такі обставини.

06 квітня 2017 року ОСОБА_7 подав до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цивільний позов до Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М., про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 травня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкрив останньому кредитну лінію на споживчі цілі. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_7 як майновий поручитель передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1). Позивач зазначив, що банк, укладаючи зі споживачем кредитний договір про надання кредитних коштів в іноземній валюті, не мав індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції.

Цій справі було присвоєно № 200/5931/17 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 квітня 2017 року передано на розгляд судді ОСОБА_5.

Ухвалою від 10 квітня 2017 року суддя ОСОБА_5. відкрила провадження у цій справі та призначила її до розгляду на 03 липня 2017 року.

03 липня 2017 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява Приватного підприємства (далі - ПП) «Ріелтіс Груп» про залучення його до участі у справі як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Таку заяву ПП «Ріелтіс Груп» подало у зв?язку з тим, що 01 червня 2017 року це підприємство на підставі договору купівлі-продажу набуло право власності на зазначене вище нерухоме майно, проте 12 червня цього ж року підприємству стало відомо, що на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року у цивільній справі № 202/2854/17 таке право власності було скасовано, а 14 червня 2017 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслов М. Є. посвідчив договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого право власності на зазначене нерухоме майно набув ОСОБА_10

Також 03 липня 2017 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») про залучення його до участі у справі № 200/5931/17 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У заяві зазначено, що 23 березня 2017 року за договором про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» придбало у Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта банк») права вимоги за кредитним договором від 05 травня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_7 Крім того, за договором відступлення права вимоги за іпотечним договором від 22 березня 2017 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» отримало права іпотекодержателя на спірний об'єкт іпотеки.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 року залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «Ріелтіс Груп» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Також судом зазначено, що ПП «Ріелтіс Груп» самостійні вимоги у формі позову до суду не подало. Зазначена ухвала не була направлена суддею до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що 03 липня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося, у судове засідання з'явився представник позивача, відповідач у судове засідання не прибув, у зв'язку із чим розгляд справи було відкладено на 17 липня 2017 року. У судове засідання Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 17 липня 2017 року сторони не з'явилися, і судовий розгляд було відкладено на 02 серпня 2017 року.

У матеріалах справи міститься повідомлення, адресоване сторонам та третім особам у справі, про призначення розгляду справи на 02 серпня 2017 року, проте жодних доказів надіслання цього повідомлення та отримання його адресатами справі немає. У зв?язку з цим у судове засідання 02 серпня 2017 року сторони не з'явилися, а тому судовий розгляд було відкладено на 10 серпня 2017 року.

03 серпня 2017 року ПП «Ріелтіс Груп» подало до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до ОСОБА_7, ПАТ «Кредитпромбанк», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М., про поновлення права власності ПП «Ріелтіс Груп» на спірні нежитлові приміщення, а також ПП «Ріелтіс Груп» подало заяву про забезпечення позову.

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5. ухвалою від 03 серпня 2017 року прийняла зазначену позовну заяву до спільного розгляду (справа № 200/5931/17), а ухвалою від 04 серпня 2017 року задовольнила заяву ПП «Ріелтіс Груп» про забезпечення позову: наклала арешт на спірні нежитлові приміщення до розгляду справи по суті і заборонила державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаних нежитлових приміщень, а також заборонила будь-яким іншим особам до розгляду цієї справи по суті здійснювати будь-які дії з відчуження, передачі іншим особам та переоформлення документів на ці нежитлові приміщення.

При цьому в матеріалах справи немає доказів надіслання копії позовної заяви ПП «Ріелтіс Груп» її учасникам.

10, 21 та 31 серпня 2017 року судові засідання не відбулися у зв'язку із неявкою сторін, розгляд справи відкладався. Водночас у матеріалах справи відсутні докази надіслання та отримання сторонами повідомлень про час та місце розгляду справи.

08 вересня 2017 року суддя ОСОБА_5. постановила ухвалу, якою залишила без розгляду позов ОСОБА_7 у зв?язку з неодноразовою неявкою позивача у судові засідання, незважаючи на відсутність у матеріалах справи № 200/5931/17 інформації про його належне повідомлення.

25 вересня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5. ухвалила рішення у справі № 200/5931/17, яким задовольнила позов третьої особи у справі - ПП «Ріелтіс Груп»:

- скасувала рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2017 року (справа № 202/4613/17) та рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2017 року (справа № 200/5931/17), а також скасувала заяву власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на підставі заяви від 21 вересня 2017 року № 24295230, яка зареєстрована на підставі заяви ОСОБА_11;

- скасувала запис про державну реєстрацію іпотеки № 22094702 та про обтяження № 22094632, зареєстровані 30 серпня 2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В. Ю. на підставі договору іпотеки, посвідченого нею ж 30 серпня 2017 року за реєстровим № 21;

- скасувала запис від 30 серпня 2017 року № 22090486, що зареєстрований у Державному реєстрі речових прав про право власності ОСОБА_11 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1

- скасувала та закрила розділ № 101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- внесла зміни в розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо опису об'єкта № 101 та до запису про право власності № 20725996 стосовно типу об'єкта, а саме зазначила: нежиле приміщення поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, 301-311, 313-319, 402-404, об'єкт житлової нерухомості: Ні; Опис: на першому поверсі нежитлові приміщення поз.101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 м2, на третьому поверсі поз.301-311, 313-319 загальною площею 445,9 м2, у надбудові нежитлові приміщення поз.402-404 загальною площею 37,4 м2 у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3; за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 12 січня 2018 року відмовив ОСОБА_7 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення цієї ухвали) у зв'язку із неподанням скаржником у строк, визначений судом, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження або визнання судом наведених підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 19 вересня 2018 року задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_7 і скасував ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року та 12 січня 2018 року і передав справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Третя Дисциплінарна палата ВРП, розглянувши скаргу ОСОБА_7 на дії судді ОСОБА_5., постановила ухвалу від 04 квітня 2018 року про відкриття дисциплінарної справи стосовно скаржниці.

15 травня 2018 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_7 про повернення скарги на дії судді ОСОБА_5. від 05 лютого 2018 року у зв?язку з відсутністю до неї претензій. Однак відповідно до п. 12.10 Регламенту ВРП, затвердженого її рішенням від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17, відмова скаржника від скарги не може бути підставою для припинення дисциплінарного провадження.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 06 червня 2018 року № 1743/3дп/15-18 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5. притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади у зв'язку із допущенням нею під час розгляду справи № 200/5931/17 низки істотних порушень норм процесуального права.

Мотивуючи таке рішення, дисциплінарний орган ВРП зазначив про перевищення суддею ОСОБА_5 своїх повноважень під час ухвалення судового рішення від 25 вересня 2017 року у цивільній справі № 200/5931/17, яким вона скасувала ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2017 року у справі № 202/4613/17, перебравши на себе повноваження суду апеляційної інстанції, а також явно вийшла за межі повноважень суду, прийнявши рішення про скасування розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2011 року № 1141, закрити розділ вказаного Державного реєстру має право лише державний реєстратор і тільки за наявності підстав, визначених законом.

Також Третя Дисциплінарна палата ВРП вказала на відсутність обґрунтування у спірному рішенні від 25 вересня 2017 року, а саме незазначення суддею підстав його ухвалення, посилань на докази у справі та їх оцінки. ОСОБА_5 не залучила до участі у справі ОСОБА_11, запис про право власності якої скасовано зазначеним судовим рішенням, чим грубо порушила право цієї особи на справедливий суд та принцип непорушності права власності на майно.

Крім того, Третя Дисциплінарна палата ВРП вказала на безпідставне залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_7 та ухвалення рішення за зустрічним позовом без залучення до судового розгляду осіб, питання про права та обов'язки яких було вирішено, оскільки в матеріалах справи № 200/5931/17 відсутні докази на підтвердження надіслання та отримання позивачем повісток (повідомлень) про судові засідання (крім засідання 03 липня 2017 року) та підтвердження того, що зустрічна позовна заява ПП «Ріелтіс Груп» надсилалася особам, які брали участь у справі.

За таких обставин Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про наявність у діях судді ОСОБА_5. складу дисциплінарних проступків, передбачених підп. «а» (істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків), підп. «б» (незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору) п. 1 та п. 4 (умисне допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод) ч. 1 ст. 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), і кваліфікувала такі дії судді як істотний дисциплінарний проступок, передбачений п. 1, 7 ч. 9 ст. 109 цього Закону (поведінка, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; інше грубе порушення суддею закону, що підриває суспільну довіру до суду).

18 жовтня 2018 року ВРП розглянула скаргу судді ОСОБА_5. і, керуючись п. 4 ч. 10 ст. 51 Закону від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № № 1798-VIII), залишила без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 06 червня 2018 року.

Не погоджуючись із рішенням ВРП від 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з позовною заявою (скаргою), що є предметом цього судового розгляду.

У судовому засіданні представник скаржниці - ОСОБА_3 підтримав скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав та наведених у судовому засіданні аргументів.

Представник ВРП - Цуцкірідзе І. Л. проти задоволення скарги заперечила з мотивів, викладених у відзиві та наведених під час судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи скаржниці й надані на противагу їм аргументи ВРП, ВеликаПалата Верховного Суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З метою усунення прогалин національного законодавства, на які звернув увагу Європейський суд з прав людини в рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», Верховна Рада України прийняла Закон № 1798-VIII, глава 4 якого визначає нову процедуру та порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.

Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено ст. 51 Закону № 1798-VIII, відповідно до ч. 1 якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.

Статтею 52 Закону № 1798-VIII передбачено порядок оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, та визначено вичерпний перелік підстав для його скасування, зокрема:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених п. 2-5 ч. 10 ст. 51 цього Закону;

4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

ВеликаПалата Верховного Суду звертає увагу, що підстав для скасування рішення ВРП від 18 жовтня 2018 року, передбачені п. 1-3 ч. 1 ст. 52 Закону

№ 1798-VIII, немає. Зокрема, оскаржуване рішення ухвалено повноважним складом ВРП: на засіданні 18 жовтня 2018 року були присутні 13 її членів; рішення ухвалено одноголосно і підписано всіма членами ВРП, які були присутні на засіданні. представник ОСОБА_5 - адвокат Поліщук С. Ю. була присутня при розгляді цієї дисциплінарної справи, відповідала на запитання членів ВРП і надавала пояснення.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, під час прийняття оскаржуваного рішення ВРП та її дисциплінарний орган дійшли висновку, що суддя ОСОБА_5. істотно порушила норми процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків; не зазначила в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; допустила порушення прав людини і основоположних свобод, унаслідок чого її притягнуто до дисциплінарної відповідальності з підстав, передбачених підп. «а», «б» п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 106 Закону № 1402-VIII, тобто надано достатнє обґрунтування мотивів, з яких відповідач дійшов відповідних висновків.

Як зазначає Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС), «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (пункт 77 (v) Висновку № 3 КРЄС про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості (2002)).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов'язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії п. 1 ст. 6 Конвенції». У рамках скарги за ст. 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (п. 123 рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України»).

Можливість оскаржити рішення по суті є гарантією суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії п. 1 ст. 6 Конвенції та є визначеним ст. 266 КАС України судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення про залишення без змін рішень дисциплінарних палат щодо притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади.

ВеликаПалата Верховного Суду переглядає ухвалене в спосіб, передбачений Законом № 1798-VIII, рішення ВРП від 18 жовтня 2018 року про залишення без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 06 червня 2018 року. Крім того, підстави для оскарження зазначеного рішення ВРП, які наведені в скарзі ОСОБА_5, а також у виступі її представника в судовому засіданні, свідчать про наявність у Великої Палати Верховного Суду повної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення ВРП.

Таким чином, законодавство України надає необхідні гарантії справедливого судового розгляду справ про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, зокрема при розгляді скарг на рішення ВРП, поданих згідно зі ст. 266 КАС України. Якщо суд може повністю вивчити суть справи, що призвела до застосування дисциплінарного стягнення, тоді вважається, що суддя, стосовно якого ухвалено таке рішення, отримав у принципі доступ до суду (п. 113 Спільного висновку ОБСЄ/БДІПЛ і Венеціанської комісії від 16 червня 2014 року щодо проекту змін до нормативно-правової бази у сфері дисциплінарної відповідальності суддів у Киргизькій Республіці).

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Ураховуючи наведені правові висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за можливе розглянути скаргу ОСОБА_5, ретельно дослідивши дотримання ВРП під час прийняття спірного рішення положень п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону № 1798-VIII, тобто наявність обґрунтованих посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

У своїй скарзі суддя ОСОБА_5. посилається на ті обставини, що при ухваленні рішення від 25 вересня 2017 року вона не вийшла за межі повноважень суду і не скасовувала судові рішення, оскільки, на її думку, ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2017 року у справі № 202/4613/17 ніколи не постановлялась і є підробленою. За позицією скаржниці, ВРП та її дисциплінарний орган дійшли помилкового висновку, що вона, скасувавши ухвалу іншого суду, перебрала на себе повноваження суду апеляційної інстанції , оскільки в її діях був відсутній умисел чи груба недбалість.

Проте ці доводи суд не може вважати прийнятними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що суддя ОСОБА_5. 25 вересня 2017 року ухвалила рішення, яким, зокрема, вирішила: «Скасувати рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав за номером заяв від 12 липня 2017 року № 23187043, яка зареєстрована на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2017 року, справа № 202/4613/17, та рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав за номером заяв від 08 серпня 2017 року № 23591954, яка зареєстрована на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2017 року, справа № 200/5931/17, а також скасувати заяву власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на підставі заяви від 21 вересня 2017 року № 24295230, яка зареєстрована на підставі заяви ОСОБА_11.»

На обґрунтування таких висновків суддя зазначила, що Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська не постановляв ухвалу про скасування право власності за ПП «Ріелтіс Груп». Матеріали цивільної справи № 202/285/17, що знаходиться в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, містять ухвалу від 09 червня 2017 року, але іншу за змістом.

ВеликаПалата Верховного Суду погоджується висновками ВРП та її Третьої Дисциплінарної палати, що, скасовуючи ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2017 року, суддя ОСОБА_5. явно вийшла за межі своїх повноважень, оскільки правом скасовування судових рішень судів першої інстанції наділені апеляційні суди і виключно у передбачених ЦПК України та інших процесуальних кодексах випадках.

ВеликаПалата Верховного Суду не погоджується й з доводами скаржниці щодо фіктивності скасованої нею ухвали, оскільки в матеріалах справи немає жодного доказу на підтвердження такої інформації, окрім заяви ПП «Ріелтіс Груп». Крім того, навіть установлення факту підробки судового рішення не надає права судді першої інстанції його скасовувати.

Так само суддя ОСОБА_5. явно вийшла за межі повноважень суду, приймаючи рішення про скасування розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор у разі знищення об'єкта нерухомого майна; поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна закриває розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі прийнятого ним рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.

З огляду на викладене закрити розділ вказаного Державного реєстру має право державний реєстратор і тільки за наявності підстав, визначених законом.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком відповідача, що такі дії ОСОБА_5 є грубим порушенням норм ЦПК України, а рішення від 25 вересня 2017 року ухвалено нею з явним перевищенням її повноважень судді першої інстанції.

Крім того, постановивши 08 вересня 2017 року ухвалу про залишення позову ОСОБА_7 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України за відсутності в матеріалах справи доказів про належне повідомлення позивача про призначення судових засідань, ОСОБА_5 допустила істотне порушення норм процесуального права під час здійснення нею правосуддя, що унеможливило учасникам судового процесу реалізувати надані їм процесуальні права та виконати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, головною передумовою залишення позовної заяви без розгляду є неявка у судове засідання належним чином повідомленого позивача двічі поспіль, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Із копії матеріалів справи № 200/5931/17 вбачається, що судові засідання в суді першої інстанції призначались неодноразово. Проте, жодних доказів на підтвердження надіслання та отримання позивачем повісток (повідомлень) про судові засідання (крім засідання 03 липня 2017 року) матеріали справи не містять. Висновок судді ОСОБА_5. про те, що позивач про дату та час судових засідань був повідомлений належним чином, є необґрунтованим, тому у суду першої інстанції не було жодних правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_7 без розгляду.

Крім того, з матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що ОСОБА_5 навіть формально не залучила до участі у справі ОСОБА_11 - особу, якої безпосередньо стосувалося судове рішення, яким було скасовано запис про право її власності на нерухоме майно. Таким чином ОСОБА_11 була позбавлена права на справедливий суд.

Вирішення питання про права й обов'язки осіб, не залучених до судового розгляду, є неприпустимим. Такі дії є вкрай небезпечними для правопорядку, оскільки створюють передумови для того, щоб права осіб були порушені без їх відома та участі й без надання можливості цим особам захистити свої права та інтереси.

Прийнявши позовну заяву ПП «Ріелтіс Груп» до розгляду і вирішивши питання про цивільні права особи, не залученої до судового розгляду, суддя ОСОБА_5. грубо порушила приписи ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції щодо непорушності права власності на майно.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що Конвенція вимагає від держав-сторін вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих ст. 6 (п. 77 рішення від 04 березня 2014 року у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини»). Порушенням права на справедливий суд визнавався судовий розгляд без повідомлення особи за її відомим місцем проживання (п. 97 рішення від 27 квітня 2017 року у справі «Шмідт проти Латвії»). Поза всяким сумнівом, право на справедливий судовий розгляд буде тим більше порушено, якщо особа взагалі не була залучена до судового розгляду, в результаті якого було вирішене питання про її права.

Таким чином, ВРП дійшла правомірного висновку, що дії судді ОСОБА_5. утворюють дисциплінарний проступок, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 106 Закону № 1402-VIII (умисне допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

Зі змісту рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року вбачається, що суддя ОСОБА_5. обмежилась лише стислим викладом деяких обставин справи, не обґрунтувала прийняте нею судове рішення з посиланням на відповідні норми матеріального права, не зазначила в судовому рішенні належних мотивів його прийняття.

Невмотивованість судового рішення свідчить про формальний характер судового розгляду, що не забезпечив об'єктивного вирішення справи та прийняття справедливого рішення.

Явна невмотивованість судового рішення, констатована Третьою Дисциплінарною палатою ВРП, утворює самостійний дисциплінарний проступок, передбачений підп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 106 Закону № 1402-VIII (незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору).

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов'язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не можуть бути мотивом для скасування оскаржуваного рішення ВРП й доводи ОСОБА_5 про відсутність в її діях умислу, оскільки грубість та очевидність порушень, допущених суддею під час судового розгляду цивільної справи № 200/5931/17, підтверджуються й тими обставинами, що під час вирішення справи по суті вона не перевірила достатності наданих доказів для задоволення позовних вимог, не визначила коло зацікавлених осіб щодо предмета позову, судовий розгляд відбувався за відсутності учасників процесу (фактично у справі не було проведено жодного судового засідання). Сторони в порушення ст. 74-76 ЦПК України не були повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, а тому суддя безпідставно залишила без розгляду позов ОСОБА_7

Зазначені дії судді свідчать про наявність умислу в її діях щодо проведення фіктивного судового розгляду, внаслідок якого було порушено право на справедливий суд осіб, питання про права і обов'язки яких було вирішене, що є явним порушенням закону, несумісним із чесним і сумлінним виконанням обов'язків судді, повним, всебічним та об'єктивним розглядом судової справи.

Стосовно доводів ОСОБА_5 про неможливість притягнення її до відповідальності за фактичну реалізацію нею дискреційних повноважень судді та оцінку судових рішень, Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на таке.

Декларацією щодо принципів незалежності судової влади, прийнятою 14 жовтня 2015 року Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи (о. Бріоні, Хорватія), закріплено принципи, які встановлюють стандарти незалежності судової влади як однієї з трьох гілок державної влади, згідно з якими жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за винесені ним судові рішення, окрім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону.

Орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не вповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов'язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності.

Розглянувши доводи сторін та аргументи щодо їх обґрунтування, Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП не втручалася в суть постановлених суддею ухвали від 08 вересня 2017 року та рішення від 25 вересня 2017 року, а лише констатувала факт грубого порушення скаржницею норм процесуального права і порушення нею прав осіб, які не були учасниками справи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що характер дій судді ОСОБА_5. під час розгляду цивільної справи № 200/5931/17, прийняття нею 08 вересня 2017 року ухвали про безпідставне залишення без розгляду позову ОСОБА_7 і ухвалення 25 вересня 2017 року рішення, яким незаконно скасовані ухвали іншого суду, свідчать про грубу недбалість судді під час здійснення правосуддя, а тому відповідач правильно та в межах повноважень установив у її діях ознаки дисциплінарного проступку, передбачених підп. «а», «б» п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 106 Закону № 1402-VIII, а саме: істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків; незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; допущення порушення прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 Закону № 1402-VIII під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.

У п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року

№ 2-рп/2011 закріплено, що дотримання суддею присяги - його конституційно визначений обов'язок. Таким чином, присяга судді має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового, конституційного зобов'язання судді.

Відповідно до п. 50 Висновку № 3 (2002) КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов'язків та в особистому житті; вони повинні виконувати свої обов'язки, не допускаючи проявів фаворитизму або дійсної чи видимої упередженості; судді повинні приймати свої рішення з урахуванням усіх моментів, важливих для застосування відповідних юридичних норм, та без урахування всіх питань, що не стосуються суті справи; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

За нормами п. 1 ч. 8 ст. 109 Закону № 1402-VIII дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Таким чином, оцінивши в сукупності отримані в судовому засіданні докази, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи спірне рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до судді ОСОБА_5. дисциплінарної відповідальності у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади, а тому правових підстав для задоволення позову немає.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 250, 266, 341, 342, 344, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вищої ради правосуддя від 18 жовтня 2018 року № 3156/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 06 червня 2018 року № 1743/3дп/15-1/8 про притягнення судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5. до дисциплінарної відповідальності» залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В. С. Князєв

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді:

Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська