Справа № 826/10728/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 травня 2019 року № 826/10728/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до1. Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет, територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва 2. Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Цибульщака Олександра Леонідовича
про представники учасників справи:визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії позивача - ОСОБА_3; відповідачів - Гнип О.М.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) подала на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет, територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва (надалі - відповідач-1 або Комісія) та до Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Цибульщака Олександра Леонідовича (надалі - відповідач-2 або Голова РДА), в якому, просить суд:

- визнати протиправними дії Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва щодо прийняття 15.06.2018 рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018 та скасувати таке рішення, як незаконне;

- зобов'язати Комісію з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва призначити ОСОБА_1, з урахуванням її малолітньої дитини, грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018;

- зобов'язати Комісію з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- визнати протиправними дії Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Цибульщака Олександра Леонідовича, щодо затвердження рішення Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва, та зобов'язати утриматися від таких дій, встановивши відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на його думку, не має жодних передумов та законних підстав для відмови в отриманні останньому, з урахуванням малолітньої дитини, грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018, саме в Оболонському районі міста Києва, а дії позивача щодо подання заяви до управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації повністю відповідають встановленому законодавчому порядку та, незважаючи на це, відповідач-1 прийняв безпідставне, необґрунтоване та незаконне рішення про відмову в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018. Окремо, позивач наголошує на тому, що рішення відповідача-1 від 15.06.2018 про відмову позивачу в призначенні грошової компенсації затверджене відповідачем-2 незаконно, тому що останній не входить до складу зазначеної комісії, а Порядки, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018, які в першу чергу регулюють дії комісії з зазначених питань, не передбачають того, що рішення комісії повинно бути будь-ким затверджене. Тим самим, дії відповідача-2 виходять за рамки посадових повноважень, в зв'язку з відсутністю компетенції з цього приводу. За переконанням позивача, відповідні дії відповідача-2 також суттєво порушують права заявника, а тому безпідставно створюють додатковий етап у прийнятті рішення.

У відзиві відповідач-1 просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення Комісія діяла у відповідності до чинного законодавства, на підставах та у спосіб, передбачений Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами. Зокрема відповідач-1 зазначає, що позивачу було відмовлено у наданні грошової компенсації, оскільки остання перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа на підставі довідки, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області від 05.01.2018. Також відповідач-1 зауважує, що єдиним належним відповідачем у даній справі є Оболонська в м. Києві державна адміністрація.

Також позивачем було надано відповідь на відзив відповідача-1, в якому позивач вказує, що відповідач-1 невірно трактує норми законодавства та невірно їх застосовує, а також доводи викладені у відзиві не спростовують вимоги заявлені у позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено в підготовче засідання на 04.10.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 01.11.2018

У судовому засіданні 01.11.2018 представники сторін були присутні. Представники сторін заявили клопотання про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № від 05.01.2018, фактичне місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 10 серпня 2014 року. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 04.04.2016.

В матеріалах справи міститься довідка від 10.05.2018 № А-12983 про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, з якої вбачається, що майор поліції ОСОБА_1 в період з 12.11.2014 по 07.11.2015 та з 07.11.2015 по 09.10.2017 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на ділянці відповідальності Луганського прикордонного загону на території Луганської області.

Згідно довідки форми № 3 від 24.11.2017, гр. ОСОБА_1 зареєстрована у м. Києві з 15.11.2017 по вул. Йорданська (колишня Лайоша Гавро), буд. № 8, гуртожиток (юридична адреса).

Згідно з Витягу з розпорядження № 792 від 27.12.2017 "Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку", відповідно до Житлового кодексу Української РСР, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 "Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень", розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 № 125/1 "Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у місті Києві", розглянувши матеріали, наданні відділом обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи пропозиції громадської комісії з житлових питань при Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації (протокол від 20.12.2017 № 15) вирішила прийняти на квартирний облік за місцем проживання гр. ОСОБА_1, яка зареєстрована з 2017 року за адресою: АДРЕСА_2, гуртожиток. Підстава: проживання в гуртожитку. Категорія обліку: учасник бойових дій, залучені до антитерористичної операції. Порядок забезпечення житлом: першочерговий.

Відповідно до Довідки № 776 від 27.12.2017, гр. ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Оболонському районі м. Києва з 27.12.2017. Порядок забезпечення житлом: першочерговий. Категорія обліку: учасник бойових дій, Залучені до АТО, дата встановлення категорії 27.12.2017.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2018 позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві адміністрації з заявою щодо надання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України відповідно вимог постанови КМУ № 280 від 18.04.2018.

Проте, рішенням комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо перемішених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва від 15.06.2018 відмовлено позивачу в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо перемішених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Підставою для прийняття вказаного рішення стали невідповідність в документах, що посвідчують внутрішньо переміщену особу, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також те, що заявниця не перебуває на квартирному обліку в Оболонському районі міста Києва як внутрішньо переміщена особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Враховуючи викладене, вважаючи дії відповідачів відмови у наданні грошової компенсації протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила № 470), Постановою КМУ від 18.04.2018 №280 "Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України" (далі - Постанова № 280) (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 4 п. 8 Правил № 470 (у редакції чинній на момент взяття позивача на квартирний облік) визначено, що внутрішньо переміщені особи, визначені у підпункті 8 пункту 13 цих Правил, беруться на квартирний облік у населеному пункті в межах території обслуговування органу соціального захисту населення, в якому вони перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб незалежно від часу проживання в населеному пункті та наявності майнових прав чи прав власності на нерухоме майно, що розміщується в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, або розташовані на лінії зіткнення. При цьому члени сім'ї особи з інвалідністю, які мають довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (видану згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 ( 509-2014-п ) (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296; 2015 р., N 70, ст. 2312), беруться на квартирний облік разом з ним незалежно від місця перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п.п. 6 та 8 п. 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема:

- які проживають у гуртожитках;

- внутрішньо переміщені особи з числа інвалідів війни, визначених у пунктах 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12), та члени їх сімей; а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим - восьмим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з абзацами 1-3 п. 15 Правил № 470 на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил).

Громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

Умова про реєстрацію місця проживання, передбачена в абзаці першому цього пункту, не поширюється на громадян, тимчасово відсутніх у даному населеному пункті, якщо за ними за законом зберігається жиле приміщення.

Судом встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку відповідно до розпорядження Оболонської в місті Києві державної адміністрації № 792 від 27.12.2017 "Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку, як учасник бойових дій, залучений до антитерористичної операції, та як така, що проживає у гуртожитку ц складі 1 особи.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що на момент взяття позивача на квартирний облік, у Порядку № 470 були відсутні норми про те, що потребуючими поліпшення житлових умов є громадяни - внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згодом, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.04.2018 № 280 "Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України", якою визначено правові та організаційні засади, основні принципи, порядок та умови виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Вказаною постановою затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України (далі - Порядок).

Так, Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) відповідно до Житлового кодексу Української РСР та перебувають не менш як один рік на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб за місцем фактичного проживання в межах м. Києва або в межах однієї області згідно з відомостями Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб за умови, що зміна місця проживання протягом року в межах однієї області не призводить до збільшення розміру компенсації (п. 1 Порядку).

Право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають внутрішньо переміщені особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (далі - квартирний облік), та перебувають не менш як один рік на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб за місцем фактичного проживання в межах м. Києва або в межах однієї області згідно з відомостями Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб за умови, що зміна місця проживання протягом року в межах однієї області не призводить до збільшення розміру компенсації (п.2 Порядку).

Пунктами 4-5 Порядку визначено, що для розгляду подання про виплату грошової компенсації утворюються за поданням структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - органи соціального захисту населення) за рішенням виконавчого комітету міської, районної в місті (в разі її утворення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України (далі - комісія).

До складу комісії входять представники виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, структурних підрозділів районних, районних у м. Києві держадміністрацій з питань соціального захисту населення, економіки, фінансів, квартирного обліку, капітального будівництва, громадських об'єднань ветеранів антитерористичної операції (за їх згодою).

До повноважень комісії належить:

? перевірка:

- перебування внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, на обліку в базі даних та наявності статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" або статусу особи з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 зазначеного Закону;

- складу сім'ї внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;

- факту проживання не менш як один рік у межах м. Києва або в межах однієї області згідно з відомостями Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб за умови, що зміна місця проживання протягом року в межах однієї області не призводить до збільшення розміру компенсації відповідно до пунктів 17 і 18 цього Порядку;

- наявності документів про взяття на квартирний облік внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, та членів сім'ї;

- факту спільного проживання членів сім'ї внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, на яких нараховується грошова компенсація;

- майнових прав на нерухоме майно внутрішньо переміщеної особи та всіх членів її сім'ї, на яких розраховується грошова компенсація, або факту відчуження такого майна протягом п'яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації;

? прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації;

? визначення розміру грошової компенсації.

Згідно із п.п. 6-7 Порядку заяву про призначення грошової компенсації внутрішньо переміщена особа або її законний представник особисто подає органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку.

До заяви додаються копії:

1) документа, що посвідчує внутрішньо переміщену особу, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України; в разі подання документів законним представником - документи, що посвідчують особи тих, від чийого імені подається заява, а також документ, яким надано повноваження законному представникові представляти таких осіб, оформлений відповідно до законодавства;

2) для осіб з інвалідністю - посвідчення встановленого зразка згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218);

3) для учасників бойових дій - посвідчення встановленого зразка згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни";

4) для осіб, статус яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України згідно з додатком 1 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 73, ст. 2068; 2017 р., № 86, ст. 2614);

5) для осіб, статус яким надано відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України згідно з додатком 1 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413, та постанови військово-лікарської комісії;

6) для осіб, статус яким надано відповідно до пунктів 12-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - довідки керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу Збройних Сил, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685 "Про затвердження Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 74, ст. 2434; 2018 р., № 23, ст. 782);

7) довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та кожного із членів її сім'ї, передбаченої Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Копії документів, зазначених у цьому підпункті, додаються до заяви органом соціального захисту населення самостійно з урахуванням тих, що подані внутрішньо переміщеною особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, для надання (встановлення) відповідного статусу; за бажанням внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, такі копії документів подаються нею особисто.

Якщо орган соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, не приймав рішення про надання (встановлення) їй відповідного статусу, що дає право на отримання грошової компенсації, він надсилає запит для отримання зазначених документів до органу соціального захисту населення, що приймав таке рішення. Запит надсилається не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дати подання заяви та розглядається відповідним органом соціального захисту населення протягом одного робочого дня з дати його надходження;

8) згоди (викладеної письмово у довільній формі) кожного повнолітнього члена сім'ї внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, на яких нараховується грошова компенсація, щодо включення їх у розрахунок грошової компенсації;

9) документів, що підтверджують родинні стосунки між внутрішньо переміщеною особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, і членами її сім'ї, на яких нараховується грошова компенсація, які разом з нею перебувають на квартирному обліку.

Орган соціального захисту населення не пізніше ніж через п'ять робочих днів з дати прийняття заяви з усіма необхідними документами обстежує матеріально-побутові умови внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, про що складає акт за формою, встановленою Мінсоцполітики (п. 9 Порядку).

Після складення акта обстеження матеріально-побутових умов внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, орган соціального захисту населення не пізніше ніж через три робочих дні вносить до комісії подання про виплату грошової компенсації (п. 10 Порядку).

Комісія протягом п'яти робочих днів з дати надходження подання розглядає його по суті та у присутності внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, або її законного представника приймає рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації. За наявності письмового клопотання комісія може розглядати питання щодо призначення або відмови в призначенні грошової компенсації за відсутності внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, або її законного представника. У разі відсутності такого клопотання та/або неявки зазначених осіб розгляд відповідного питання переноситься на наступне засідання комісії (п.п. 11-12 Порядку).

У рішенні комісії зазначається:

1) прізвище, ім'я та по батькові внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;

2) прізвище, ім'я та по батькові законного представника і документ, що підтверджує його повноваження;

3) належність внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, до осіб, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 або пунктами 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

4) факт спільного або окремого проживання із внутрішньо переміщеною особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, неповнолітніх і малолітніх дітей та інших членів її сім'ї;

5) прізвище, ім'я та по батькові членів сім'ї внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, на яких нараховується грошова компенсація, із зазначенням членів сім'ї внутрішньо переміщеної особи відповідно до абзацу п'ятого пункту 19 цього Порядку;

6) факт перебування внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, на квартирному обліку;

7) інформація про надання раніше внутрішньо переміщеній особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, або членам її сім'ї жилого приміщення або виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення за рахунок бюджетних коштів (п. 13 Порядку).

Комісія відмовляє внутрішньо переміщеній особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, у призначенні грошової допомоги з таких підстав:

1) невідповідність в документах, що посвідчують внутрішньо переміщену особу, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, чи законного представника, від імені якого подається заява;

2) подання недостовірних відомостей;

3) внутрішньо переміщена особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, не брала безпосередньої участі в антитерористичній операції (відсутня довідка, передбачена підпунктами 4-6 пункту 7 цього Порядку);

4) внутрішньо переміщена особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, не є особою, визначеною у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6, пунктах 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

5) скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

6) внутрішньо переміщена особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, володіє майновими правами чи правом власності на нерухоме майно, що відповідає житловим нормам, яке розташоване в населених пунктах на підконтрольній Україні території;

7) внутрішньо переміщена особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, не перебуває на квартирному обліку;

8) внутрішньо переміщеній особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, вже надавалося жиле приміщення або виплачувалася грошова компенсація за належні для отримання жилі приміщення.

Нормами п. 15 Порядку передбачено, що у разі відмови в призначенні грошової компенсації комісія не пізніше ніж через три робочих дні з дати прийняття рішення надсилає внутрішньо переміщеній особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, його копію із зазначенням підстав відмови.

Суд зазначає, що однією з умов відмови у призначенні грошової допомоги є невідповідність в документах, що посвідчують внутрішньо переміщену особу, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, чи законного представника, від імені якого подається заява.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відповідачем-1 не зазначено у чому саме полягає така невідповідність.

Крім того, вказаним Порядком не передбачено такої підстави для відмови у наданні грошової допомоги як перебування на квартирному обліку саме у статусі внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Внутрішньо переміщена особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, має право оскаржити в суді рішення комісії про відмову в призначенні грошової компенсації (п. 16 Порядку).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність прийнятого відповідачем-1 рішення про відмову у наданні грошової компенсації.

Враховуючи викладене і те, що відповідачем-1 не спростовані доводи викладені у позовній заяві щодо неправомірності оскаржуваного рішення, яке, як встановлено судом, винесено з порушенням вищевказаних норм законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність прийнятого відповідачем-1 рішення про відмову у наданні грошової компенсації позивачу.

Разом з тим, суд зауважує, що у визнанні дій відповідача-1 з прийняття оскаржуваного рішення протиправними слід відмовити, оскільки таке рішення виносилося у правомочному складі вказаної Комісії та у відповідно до процедури визначеної у Порядку.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва призначити ОСОБА_1, з урахуванням її малолітньої дитини, грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018, суд зазначає таке.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13

Відповідно до Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження відповідача-1 щодо прийняття рішення про призначення позивачу компенсацію за належні для отримання жилі приміщення внутрішньо переміщеній особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва призначити ОСОБА_1, з урахуванням її малолітньої дитини, грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України зазначено, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 124 Конституції України, частина друга статті 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Суд є конституційно визначеним державним інститутом, який правомочний захищати права і свободи людини і громадянина, завданням якого є здійснення правосуддя, забезпечення права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (стаття 55, розділ VIII Конституції України, стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Наведені та інші положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Отже, адміністративне судочинство - це специфічний вид судочинства, де твердження особи про порушення прав вважаються правомірними, поки владний суб'єкт не доведе перед судом протилежне. Правомірні твердження про порушення прав і свобод підлягають в першу чергу негайному захисту.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що з метою повного, ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень є необхідним зобов'язати Комісію з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1, з урахуванням її малолітньої дитини, грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018, з урахуванням висновків суду, щодо дискреційних повноважень відповідача-1.

Вирішуючи питання про визнання протиправними дій Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Цибульщака Олександра Леонідовича, щодо затвердження рішення Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва, та зобов'язати утриматися від таких дій, встановивши відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, суд враховує таке.

Розпорядженням Голови Київської міської державної адміністрації № 95 від 27 січня 2011 року "Про повноваження районних в місті Києві державних адміністрацій" встановлено, що районні в місті Києві державні адміністрації:

- здійснюють виконавчу владу на території відповідного району міста Києва відповідно до Закону України "Про місцеві державні адміністрації";

- за дорученням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реалізують повноваження, надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", інших актів законодавства або рішеннями Київської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", голови місцевих державних адміністрацій:

1) очолюють відповідні місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень;

2) представляють відповідні місцеві державні адміністрації у відносинах з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, політичними партіями, громадськими і релігійними організаціями, підприємствами, установами та організаціями, громадянами та іншими особами як в Україні, так і за її межами;

3) призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону;

4) призначають на посади та звільняють з посад керівників апаратів місцевих державних адміністрацій;

4-1) затверджують положення про апарат місцевої державної адміністрації та положення про її структурні підрозділи;

5) укладають та розривають контракти з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації, або уповноважують на це своїх заступників;

6) погоджують у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції;

7) в межах затверджених бюджетів виступають розпорядниками коштів відповідних державних адміністрацій, використовуючи їх лише за цільовим призначенням;

8) регулярно інформують населення про стан виконання повноважень, покладених на місцеву державну адміністрацію;

9) утворюють для сприяння здійсненню повноважень місцевих державних адміністрацій консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи, служби та комісії, члени яких виконують свої функції на громадських засадах, а також визначають їх завдання, функції та персональний склад;

10) здійснюють інші функції, передбачені Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня.

Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 569 від 03.10.2016 затверджено Положення про комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в Оболонському районі міста Києва (далі - Положення про комісію).

Відповідно до п. 1 Положення про комісію, комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в Оболонському районі міста Києва (далі - Комісія) є постійно діючим консультативно-дорадчим органом Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, що утворюється нею для сприяння здійсненню своїх повноважень.

Пунктом 2 Положення про комісію, визначено, що основним завданням Комісії є розгляд питань про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування та прийняття відповідних рішень відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведення виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Згідно з п. 14 Положення про комісію, Комісія підзвітна і підконтрольна голові Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

Отже, виходячи зі змісту норм Положення про комісію, Комісія є консультативно-дорадчим органом при районній адміністрації, не є самостійним суб'єктом владних повноважень, та знаходиться у підпорядкуванні районної державної адміністрації, а отже і затвердження рішення Комісії входить до повноважень голови районної адміністрації, і тому є правомірним.

З огляду зміст ст. 6 Конвенції, справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії», заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправними дій Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Цибульщака Олександра Леонідовича, щодо затвердження рішення Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва, та зобов'язати утриматися від таких дій, встановивши відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень задоволенню не підлягає, оскільки, за висновком суду, не направлена на забезпечення ефективного захисту порушеного права позивача.

У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у справі, то суд відмічає, що з огляду на задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення останньої від сплати судового збору, правові підстави для стягнення на користь позивача відповідних судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва від 15.06.2018 про відмову ОСОБА_1 в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018.

3. Зобов'язати Комісію з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва (адреса місцезнаходження: 04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 16, ідентифікаційний код - 37371727) повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ідентифікаційний номер - НОМЕР_2), з урахуванням її малолітньої дитини, грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018, з урахуванням висновків суду, щодо дискреційних повноважень.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко