Справа № 160/2567/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2019 року Справа № 160/2567/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук - Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-
20.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), з 01 лютого 2017 року та 01 жовтня 2018 року;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка виразилася в непоновленні пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) після його звернення 15 листопада 2018 року та невиплаті заборгованості з його пенсії, яка виникла з 01 лютого 2017 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на пенсійний облік за новим місцем проживання у місті Дніпро, поновити нарахування та виплату пенсії, а також здійснити нарахування і виплату заборгованості по його пенсії, яка виникла з 01 лютого 2017 року;
- в порядку судового контролю за виконанням судового рішення зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України;
- відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць;
- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 усі понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач до серпня 2014 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. Згодом, після переїзду до м. Ніжин Чернігівської області, позивач був взятий на облік Управління Пенсійного фонду України у м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області. На даний час перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, у період з 01.02.2017 року по 01.10.2018 року відповідачем 1 було зупинено виплату пенсії позивачу. Позивач вважає бездіяльність відповідачів, щодо невиплати заборгованості пенсії за період з 01.02.2017 року по 01.10.2018 року такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а відповідачі не виконуючи свого обов'язку щодо своєчасного поновлення пенсійних виплат та виплати пенсії за минулий час, застосовуючи при цьому положення Постанови КМУ №365 змінили умови реалізації права на отримання пенсії за минулий час, вийшовши за межі своїх повноважень та з порушенням норм діючого законодавства України, що порушує право позивача на соціальний захист у зв'язку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
21.03.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
12.04.2019 року від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та зазначив, що з 01.02.2017 року відповідач 1, без повідомлення причин та підстав призупинив пенсійні виплати позивачу. З 01.09.2017 відповідач 1 поновив пенсійні виплати, але не виплатив заборгованість по пенсії, яка виникла за період з 01.02.2017 року по 01.09.2017 року. З 01.10.2018 року відповідач 1 знову, без повідомлення причин та підстав призупинив пенсійні виплати. Листом від 19.12.2018 року № 4880/02/Г-49 позивач отримав відповідь Головного управління Пенсійного фонду у Чернігівській області, в якому вказано, що позивач перебуває на обліку в Ніжинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в та отримує пенсію як внутрішньо переміщена особа. Відповідач 2 вважає, що з його боку відсутні будь-які порушення , оскільки він діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
17.04.2019 року від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 у задоволенні позовних вимог просив відмовити та зазначив, що у жовтні 2018 року відповідачем 1 було отримано повідомлення від управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради про скасування дії довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, тому виплату пенсії було припинено. Відповідно до даних особового рахунку позивача підсистеми призначення та виплати пенсії пенсію позивачу починаючи з січня 2017 року було виплачено: за листопад, грудень 2017 року, січень - вересень 2018 року, що підтверджується списками на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки ЧОУ АТ «Ощадбанк».
Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, вивчивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, вважає необхідним задовольнити частково цей адміністративний позов з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримував пенсію по інвалідністю, а згодом - за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3.
З 01.02.2017 року відповідач 1, без повідомлення причин та підстав припинив пенсійні виплати позивачу. З 01.09.2017 року відповідач 1 поновив пенсійні виплати, проте не виплатив заборгованість по пенсії, яка виникла за період з 01.02.2017 року по 01.09.2017 року.
З 01.10.2018 року відповідач 1, без повідомлення причин та підстав припинив пенсійні виплати позивачу. 31.10.2018 року позивач зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.
01.11.2018 року позивач отримав в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради довідку № 3280/1 від 01.11.2018 року про підтвердження того, що він не звертався до вказаного органу соціального захисту населення із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та не перебуває на обліку в Індустріальному управлінні праці та соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа.
Після реєстрації місця проживання у м.Дніпро позивач особисто та через свого уповноваженого представника неодноразово звертався до відповідача 2 із заявами щодо взяття його на пенсійний облік за новим місцем проживання та поновлення пенсійних виплат.
Листом Головного управління ПФУ в Чернігівській області від 19.12.2018 року за вих. № 4880/02/Г-49 позивачу було повідомлено про те, що в жовтні 2018 року відповідачем 1 було отримано повідомлення від Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Позивача і тому виплата його пенсії була припинена. Також, позивачу було рекомендовано отримати в органі соціального захисту нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надати її до відповідача 1 разом із заявою на відновлення виплати пенсії і що рішення про відновлення виплати пенсії буде прийнято відповідачем 1 невідкладно після отримання рішення комісії.
Листами відповідача 2 від 21.01.2019 року за вих. № 154/02-06/26 та від 25.01.2019 року за вих. № 618/Г-07 позивачу було повідомлено про те, що за його особистою заявою про запит пенсійної справи за новим місцем проживання, яка була подана відповідно до Постанови правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005р., якою був затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», був зроблений запит його пенсійної справи, але він буде взятий на пенсійний облік лише за наявності у нього або довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або письмової відмови у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи, що до своєї заяви про запит пенсійної справи за новим місцем проживання ним не було додано ані довідки ані письмової відмови у взятті на облік.
Позивач вважає дії відповідача 1, щодо зупинення та невиплати пенсії позивачу та бездіяльність відповідача 2, яка виразилась у непоновлені пенсійних виплат такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Крім цього, передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване в Законі України № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та в Законі України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок призначення, нарахування та виплати пенсії.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягають встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж. Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 4 вказаного Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом України визначається порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням. Таким чином, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або будь-яким іншим законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які мають статус внутрішньо переміщених.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Вказаний перелік є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Жодна з цих підстав відповідачем не була застосована для припинення виплати пенсії. Окреме рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не виносилось, письмова інформація про припинення виплати пенсії територіальним органом Пенсійного фонду не надсилалась.
Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" від 01.10.2014 № 509, довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.
Також, за приписами ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:
1) подала заяву про відмову від довідки;
2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;
3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;
4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;
5) подала завідомо недостовірні відомості.
Таким чином, відповідач 1 припинив виплату пенсію ОСОБА_1, не приймаючи рішення у відповідності до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Крім цього, суд зазначає, що право громадянина на отримання призначеної йому пенсії не можна пов'язувати з такою умовою, як постійне проживання або перебування за місцем реєстрації місця проживання. Будь-які висновки про відсутність осіб за місцем проживання, перебування чи реєстрації, ніяким чином не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону України №1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365.
8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.
Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.
Згідно із пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.
Пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування передбачено, що соціальні виплати припиняються у разі:
1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;
2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;
3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;
4)скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;
5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Суд зазначає, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Доводи відповідача на те, що підставою для зупинення виплат пенсії позивачу стала інформація від управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради про скасування дії довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, суд не бере до уваги, оскільки відповідачами не було доведено наявності будь-яких правових підстав для припинення виплати позивачу пенсії, відповідно до вищевказаних норм законодавства, оскільки позивач на час припинення виплати не мав статусу внутрішньо переміщеної особи, оскільки був зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з чим, суд вважає протиправними припинення виплати пенсії позивачу.
Звідси, суд вважає, що відповідачем 1 припинено виплату пенсії позивачу у порушення вимог ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, суд зазначає, що застосування норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин є пріоритетним, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.
Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18) (яке набрало законної сили 04.09.2018).
Тому, припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідачі порушили право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідачів у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 31.07.2018 по справі № 569/5521/17 (№ в ЄДРСР 75631444).
Крім цього, слід зазначити, що вказана справа є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі. Зокрема, позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який є внутрішньо переміщеною особою; відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач; спір виник у зв'язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, позивач заявив аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії).
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. На підставі зазначеної норми суд враховує висновки, викладені у рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 03.05.2018, прийнятому у зразковій справі №805/402/18 та залишеному без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04.09.2018.
Суд вважає правомірним застосування до спірних правовідносин практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Ніжинським ОУПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як суб'єкти владних повноважень не довели правомірності своїх дій у вигляді припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 року.
Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка виразилася в непоновленні пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1, після його звернення 15.11.2018 року та невиплаті заборгованості з його пенсії, яка виникла з 01.02.2017 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти громадянина ОСОБА_1 на пенсійний облік за новим місцем проживання у місті Дніпро, поновити нарахування та виплату пенсії, а також здійснити нарахування і виплату заборгованості по його пенсії, яка виникла з 01.02.2017 року.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку судового контролю подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду.
При цьому, суд звертає увагу на той факт, що позивач заявляючи позовну вимогу про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку, передбаченому ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, жодним чином не обґрунтував її.
Водночас, у даному випадку суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень, адже у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього після набрання рішенням законної сили. Доказів зворотного позивачем не надано.
Відтак суд не знаходить належних підстав для задоволення цієї вимоги позивача.
Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), з 01 лютого 2017 року та 01 жовтня 2018 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка виразилася в непоновлені пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) після його звернення 15 листопада 2018 року та невиплаті заборгованості з його пенсії, яка виникла з 01 лютого 2017 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на пенсійний облік за новим місцем проживання у місті Дніпро, поновити нарахування та виплату пенсії, а також здійснити нарахування і виплату заборгованості по його пенсії, яка виникла з 01 лютого 2017 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Звернути до негайного виконання рішення суду в межах присудження суми пенсії за один місяць, відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко