Справа № 420/6629/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6629/18
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДМС України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправним, скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДМС України в Одеській області (надалі - відповідач, ДМС), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №240 від 14.12.2018 року про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

- зобов'язати відповідача у відповідності з процедурою ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту щодо позивача.

В обґрунтування позову було зазначено, що відповідачем при винесенні наказу про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не було належним чином досліджено інформації по країні походження, що призвело до прийняття неправомірного рішення. Позивач зазначає, що на даний час в Афганістані продовжується озброєний військовий конфлікт, у зв'язку з чим вона має об'єктивні побоювання за своє життя і здоров'я, а тому у відповідача не було підстав вважати її заяву очевидно необґрунтованою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою Афганістану, за національністю таджик, віросповідання іслам сунітського толку, частково додержується канонів релігії, неодружена, рідна мова дарі, на низькому рівні володіє англійською мовою та пушту, невійськовозобов'язана.

Афганістан позивач покинула в кінці вересня 2018 року легально автомобілем в Таджикистан в м. Душанбе, в якому перебувала приблизно тиждень, з м. Душанбе виїхала 02.10.2018 року до м. Стамбул (Туреччина), у м.Стамбул перебувала приблизно 5 годин. В інших країнах за наданням притулку або за наданням статусу біженця не зверталась.

03.10.2018 року легально перетнула Державний кордон з Україною авіарейсом на підставі паспорта та візи. В Україні перебуває на підставі довідки про звернення за захистом серії 009539, виданої 29.11.2018 року УПШЗСІ ГУ ДМС в Одеській області. В інших регіонах України за визнанням біженцем не зверталась.

29.11.2018 року позивач звернулась до ГУ ДМС з заявою про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. У заяві позивач вказала, що вона була студенткою Кабульського медичного університету, її батько працював в Міністерстві оборони, мама працювала директором школи та громадська активістка у сфері захисту прав жінок, у зв'язку з діяльністю батьків неодноразово надходили її родині погрози. Як зазначає позивач, таліби вбили її батька та продовжували погрожувати засобами телефонного зв'язку, у зв'язку з чим довелось покинути країну постійного проживання.

Як вбачається з Анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (надалі - Анкета), від 29.11.2018 року причиною виїзду з країни постійного проживання стало те, що родина позивача багато разів отримувала погрози від талібів, машину батька обстрілювали, підкладали бомби. На підтвердження свої тверджень позивач надала відео, на якому машину її батька обстрілювали, через поранення батько помер. (а.с.93-99)

З позивачем було проведено дві співбесіди, які відображені в протоколі співбесіди від 11.12.2018 року (а.с.129-136) та у додатковому протоколі співбесіди від 14.12.2018 року (а.с.139-143). В ході проведення вищевказаних співбесід позивачем були надані відомості ідентичні зазначеним у Анкеті.

14.12.2018 року головним спеціалістом відділу соціальної інтеграції управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС Васіковою О.В. складено висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (надалі - Висновок). (а.с.155-160).

Наказом №240 Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС в Одеській області від 14.12.2018 року відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянці Афганістану на установчі дані ОСОБА_1 (а.с.164).

Територіальним органом ДМС було направлено повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 14.12.2018 року №5/1-807, яке отримано позивачем 19.12.2018 року (а.с.165-168).

Матеріали справи також містять коментар партнера УВКБ ООН Громадської організації «ДЕСЯТЕ КВІТНЯ» щодо справи громадянки Афганістану ОСОБА_1, а саме Рекомендації від 13.12.2018 року справа №2018OD0204 (надалі - Рекомендації), в яких, зокрема, вказано, що здійснивши аналіз справи №2018OD0204, можна зробити висновок, що у заявниці наявні умови, зазначені п.1 чи п.13 ч.1 ст.1 Закону України №3671-VI. Заява не носить характеру зловживання, і заявниця раніше не зверталась за міжнародним захистом (а.с.145-154).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач не дослідив всіх обставин справи, які стали підставою для звернення позивача, а Висновок не містить достатніх та переконливих обґрунтувань того , що заява позивача є очевидно необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (надалі - Закон України №3671-VI) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Відповідно до ч.1, 7 ст.7 Закону України №3671-VI заява про визнання особи біженцем, або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту подається особисто іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника. До заяви додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з ч.12 ст.7 Закону України №3671-VI Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов'язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також, зокрема, проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву; заповнює реєстраційний листок та інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз'яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №3671-VI орган, який прийняв до розгляду заяву, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Згідно з ч.4 ст.8 Закону України №3671-VI рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Частинами 6, 7 ст.8 Закону України №3671-VI встановлено, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п.1, п.13 ч.1 ст.1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених п.1, п.13 ч.1 ст.1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача у Висновку на те, що позивач не одразу звернулась із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (прибула на територію України 03.10.2018 року, звернулась 29.11.2018 року) не є безумовною підставою для визнання її заяви очевидно необґрунтованою. Відповідач повинен був з'ясувати, чи має позивач суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідувань, та чи є ці побоювання цілком обґрунтованими.

Свідчення особи, яка бажає отримати статус біженця, і докази, що їх підтверджують відносно загрози переслідування, повинні задовольняти тому, що є прийнятним вважати "можливим у розумних межах" або правдоподібним, тобто заявник не повинен обґрунтовувати кожну обставину своєї справи беззаперечними матеріальними доказами і має доказувати вірогідність своїх доводів та точність фактів, на яких ґрунтується заява про надання статусу біженця.

Правдоподібність встановлюється, якщо заявник подав заяву, яка є логічно послідовною, правдоподібною та не суперечить загальновідомим фактам і, отже, викликає довіру. "Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідування" є лише припущенням, яке має об'єктивні підстави, але перевірити його без ризику для життя чи особистої свободи людини майже неможливо. Крім того, як було вказано вище, позивач надавала співробітникам ДМС відео та аудіо записи на підтвердження своїх показань, під час проведення з нею співбесіди.

Оцінка побоювань позивача повинна надаватися з урахуванням аналізу інформації по країні походження щодо ситуації на момент звернення із заявою за захистом. Ситуація в країні походження при визначенні наявності підстав для надання міжнародного захисту може бути доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, Висновок містить інформацію про країну походження позивача, але в основному позитивну, проте, наявна інша загальновідома інформація про країну походження позивача та м. Кабул.

Інформація по країні походження позивача:

- 06.09.2018 року в результаті вибуху під час змагань в одному зі спортивних клубів Кабула загинули 20 осіб, ще 70 осіб отримали поранення. Вибуховий пристрій привів у дію терорист-смертник (повний текст: https://ua.korrespondent.net/world/4008118-pid-chas-vybukhu-v-sportklubi-kabula-zahynulo-20-osib);

- 20.11.2018 року під час релігійного заходу в Кабулі стався вибух, влаштований смертником. Унаслідок надзвичайної події загинуло щонайменше 50 людей, ще 80 осіб отримали поранення (повний текст: https://ua.korrespondent.net/world/4034963-vybukh-u-kabuli-ponad-50-zahyblykh-80-poranenykh);

- 12.12.2018 року у результаті вибуху замінованого авто, яке мало намір протаранити конвой сил безпеки в західному передмісті афганської столиці Кабула, загинули 12 осіб. Про це повідомив місцевий ресурс Tolo News. Серед загиблих - чотири правоохоронці і вісім цивільних осіб, в тому числі дві жінки і двоє дітей. Також повідомляється про 12 поранених. Відповідальність за теракт взяли на себе терористи з Талібану. Раніше в ході сутичок в провінції на північному заході Афганістану Фар'яб загинули 23 людини. До цього бойовики руху Талібан напали на два сторожові пости афганської армії в провінції Герат - загинули 14 військових, ще 21 було захоплено в полон (повний текст: https://ua.korrespondent.net/world/4042528-v-afhanistani-smertnyk-vrizavsia-v-konvoi-12-zhertv);

- 14.01.2019 року в столиці Афганістану Кабулі пролунав потужний вибух, в результаті якого загинули 4 людини, постраждали близько 44, включаючи 10 дітей. Згідно з повідомленням вибух стався в районі, де розташовані офіси зарубіжних громадських організацій, а також проживають іноземці. За попередніми даними, вибуховий пристрій був встановлений на вантажівці, в результаті вибуху пошкоджено декілька житлових будинків (повний текст: https://znaj.ua/world/203018-v-kabuli-progrimiv-potuzhniy-vibuh-bagato-zagiblih-postrazhdali-diti);

- 20.01.2019 року в Афганістані підклали бомбу в автомобіль губернатора провінції Логар Анвара Ішакзая. Через вибух загинуло 8 людей. Відповідальність за напад взяло на себе злочине угрупування "Талібан" (повний текст: https://znaj.ua/world/204509-avtivku-gubernatora-pidirvali-nevidomi-bezlich-zagiblih-za-zhittya-poranenih-boryutsya-likari).

Аналогічні відомості про країну походження зазначені в Рекомендаціях наданих УВКБ ООН Громадської організації «ДЕСЯТЕ КВІТНЯ».

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не носить характеру зловживань, а Висновок відповідача не містить достатніх та переконливих підстав для відмови позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Афганістану ОСОБА_1, та провести процедуру перевірки заяви позивача для прийняття рішення на підставі повного, ретельного, об'єктивного дослідження всіх обставин, які стали підставою для звернення позивача за міжнародним захистом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДМС України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року - без змін.

Прийняти по справі нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.