Справа № 826/16831/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2019 року № 826/16831/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Київської міської організації громадської організації «Українське товариство

мисливців та рибалок»

до Головного управління Держгеокадастру в Київській області

про визнання протиправним та скасування припису

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська організація громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок» (надалі також - КМО УТМР, позивач) звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Київській області (надалі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування припису №473-ДК/0060Пр/03/01/-18 від 25.09.2018 про вжиття заходів реагування щодо усунення виявлених порушень та приведення землекористування у відповідність до вимог земельного законодавства (надалі також - Припис від 25.09.2018).

Ухвалою суду від 18.10.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач скористався своїм правом та 13.11.2018 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) подав відзив на позовну заяву в якому просив суд у задоволенні позову відмовити у зв'язку із відсутністю протиправних діянь з боку державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель- головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Баришівському, Бориспільському, Броварському, Згурівському, Переяслав-Хмельницькому, Яготинському районах та м.Броварах Управління з контролю за використанням та охороною земель - ОСОБА_1.

Крім того 09.01.2019 відповідачем подані додаткові пояснення по суті спору та надано копії Розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 24.06.2003 №361 та Державного акта на право постійного користування землею.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25.09.2018 інспектором у сфері державного контролю за використання та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель - головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель у Баришівському, Бориспільському та інших Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області ОСОБА_1 (надалі також - Інспектор) було вручено Припис від 25.09.2018 керівнику КМО УТМР ОСОБА_2, яким встановлено факт самовільного зайняття частини земельної ділянки, яка належить на праві власності фізичній особі, чим порушено вимоги п.г) ч.1 ст.96 Земельного кодексу України. Також приписано вжити вичерпних заходів реагування щодо усунення виявлених порушень та приведення землекористування у відповідності до вимог земельного законодавства до 25.10.2018. Зазначено, що у разі невиконання Припису від 25.09.2018 позивача буде притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст.1885 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач, вважаючи протиправним Припис від 25.09.2018, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Так, позивач посилається на те, що факти встановлені в оскаржуваному приписі про самовільне зайняття чужої земельної ділянки не відповідають дійсності, оскільки КМО УТМР використовує дану ділянку ще з 1989 на підставі рішення Виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів № 162 від 25.09.1989 року та Державного акту на право користування земельною ділянкою Б № року.

Згідно ст.3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (надалі також - ЗК України).

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

На підставі п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (надалі також - Положення №15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.3 Положення №15 основними завданнями Держгеокадастру України є, зокрема реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.7 зазначеного Положення №15 Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 188 ЗК України встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля встановлюється Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV(надалі також - Закон №963-IV).

Статтею 1 цього Закону визначено, що охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико культурного призначення.

Об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України (ст. 4 Закону №963-IV).

Пунктом 1 ч.4 ст.9 Закону №963-IV встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом проведення перевірок.

Відповідно до ст.10 Закону №963-IV, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, зокрема, мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Так, Інспектором під час проведення заходів державного контролю за використанням та охороною земель виявлено, що межі винесені в натуру земельної ділянки з кадастровим №:04:001:1918, що розташована в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області загальною площею 2,6685 га, не співпадає з межами, які зазначені у відомостях Державного земельного кадастру.

З відзиву відповідача вбачається, що Інспектором встановлено факт самовільного зайняття позивачем частини земельної ділянки, яка належить на праві власності фізичній особі - ОСОБА_3 відповідно до державного Акта права власності серія НОМЕР_1 від 17.12.2003, на підтвердження чого додано копію зведеного інвентарного плану земельних ділянок кадастрових номерів: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, виконаного сертифікованим інженером-геодезистом ПП «Землемір-2010» ОСОБА_4 Крім того з копії Розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 24.06.2003 №361 та копії Державного акта на право постійного користування землею від 02.08.2002 ІІ-КВ №001495 вбачається, що у КМО УТМР вилучено 0,44 га забудованих земель в адмімежах мисливсько-рибальської спортивної бази «Вишеньки» на території Вишеньківської сільської ради та надано для ведення садівництва у постійне користування ДК «Укратрансгаз» НАК Нафтогаз України.

Також, представником відповідача до відзиву на позовну заяву додано копію постанови Святошинського районного суду м.Києва від 06.12.2018 №759/16137/18, за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними та скасування протоколу про адміністративне правопорушення від 20.09.2018 та постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.09.2018 згідно якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн. за ніби то самовільне зайняття чужої земельної ділянки, тоді як Київське міське мисливсько-рибальське виробниче підприємство Українське товариство мисливців та рибалок, яку він очолює, ще з 1989 її використовує згідно рішення №162 від 25.09.1989 та Державного акту на право користування земельною ділянкою, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. Дана постанова набрала законної сили на підставі ч.2 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з даної постанови, Святошинським районним судом досліджувались ті ж обставини у повному обсязі при розгляді справи про скасування протоколу про адміністративне правопорушення від 20.09.2018, проте винесену безпосередньо відносно ОСОБА_2, як директора КМО УТМР, відповідно до ст.53-1 КУпАП.

Судом під час розгляду справи про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, було надано оцінку всім тим обставинам, які були покладені в основу оскаржуваного в рамках даної справи Припису від 25.09.2018.

Так, у зазначеному судовому рішенні зазначено, що: «Встановлені у протоколі обставини щодо самовільного зайняття Українським товариством мисливців та рибалок належної на праві власності гр. ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 у розмірі 0,33 га, яка в свою чергу межує із земельними ділянками належними на праві власності гр. ОСОБА_5 та ДК «Укртрансгаз» НАК Нафтогаз України підтверджується наданими суду доказами, а саме: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, Державним актом на право приватної власності на землю, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровим планом земельної ділянки НОМЕР_4, зведеним інвентаризаційним планом земельних ділянок кадастровим номером НОМЕР_5, НОМЕР_4, НОМЕР_3, які межують між собою та із якого видно, яка саме частина земельної ділянки згідно винесених Українським товариством мисливців та рибалок в натурі меж накладається на земельні ділянки, які не належать та не перебувають у користуванні Українського товариства мисливців та рибалок інформацією Державного земельного кадастру, Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 22.08.2018 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яким встановлено факт самовільного зайняття Київською міською організацією громадської організації Українське товариство мисливців та рибалок частини земельної ділянки, яка належить гр. ОСОБА_3 розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 24.06.2003 року за № 361 згідно якого у Українського товариства мисливців та рибалок було вилучено 0,44 га земельної ділянки, яка, як вказує позивач була виділена у користування їх організації рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради від 25.09.1989 року за № 162 , на підставі якого в свою чергу було видано Державний акт на право користування землею із чого вбачається, що раніше надана у 1989 році Українському товариству мисливців та рибалок частина земельної ділянки була передана, а саме у розмірі 0,44 га гр. ОСОБА_3, гр.ОСОБА_5 та ДК «Укрнафтагаз» НАК Нафтогаз України, тоді як Українське товариство мисливців та рибалок продовжує використовувати таку вже без будь-яких правових підстав, а саме, як пояснив у судовому засіданні під час розгляду вказаної справи, ОСОБА_2, встановивши на цій частині новий забор, чим по суті здійснив самовільне її використання. Слід вказати, що заперечення сторони позивача в частині самовільного використання земельної ділянки з підстав необізнаності теперішнього керівника щодо перебування частини земельної ділянки у користування інших осіб, оскільки факт передачі документально підтверджений та відбувся в 2003 році, а тому як керівник, хоча із 2015 року мав би бути обізнаним щодо такого, а більш того перед вчиненням активних дій по встановленню нового забору на межі земельної ділянки.».

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інакше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки в рамках справи №759/16137/18 суддею Святошинського районного суду м.Києва Ковалем О.А. в повному обсязі надана оцінка одним й тим самим обставинам, які були покладені в основу оскаржуваного в рамках даної справи Припису від 25.09.2018, а оскаржувані постанова про адміністративне правопорушення від 20.09.2018 за ст.53-1 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення від 24.09.2018, відносно директора КМО УТМР ОСОБА_2 судом визнані правомірними та обґрунтовано винесеними, то такі обставини не потребують доказування у даному процесі та беззаперечно враховуються судом при вирішенні спору.

Відповідно до ст.244 КАС України, під час прийняття рішення суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5- 11, 19, 72-77, 78, 90, 241- 246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Київської міської організації громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій