Справа № 826/11155/17
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство ``ЕСКО`` до Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 червня 2017 року № та № ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство ``ЕСКО`` звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 червня 2017 року № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство ``ЕСКО`` задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 02 червня 2017 року № та №. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "ЕСКО" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з митними деклараціями від 02 вересня 2014 року №100290003/2014/402577, від 19 вересня 2014 року №125120105/2014/321549, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство ``ЕСКО`` (далі - ТОВ ВКП "ЕСКО") ввезло на митну територію України товар "Змінні полотна до пил для різки каміння: металевий канат з робочою частиною з штучного алмазу до канатних пил, чорного кольору, довжина 1м, діаметр 10,5 мм, арт. м, торговельна марка Cedima, виробник фірма "Cedima Gmbh", країна виробництва KR" з кодом товару за УКТ ЗЕД 8202 99 80 00.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби від 02 червня 2017 року №, згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту г) пункту 5 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України ТОВ ВКП "ЕСКО" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами оподаткування на 7 453,36 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 5 962,69 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 490,67 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби від 02 червня 2017 року №, згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України ТОВ ВКП "ЕСКО" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 1 490,68 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 1 192,54 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 298,14 грн.

Як вказано у згаданих податкових повідомленнях-рішеннях, вони прийняті на підставі акта Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби від 13 травня 2017 року №н10/2017/28-10-14-09/, однак у справі міститься копія акта перевірки від 13 травня 2017 року №н10/17/28-10-14-09/ про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ ВКП "ЕСКО" з питань правильності класифікації згідно із УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 02 вересня 2014 року №100290003/2014/402577, від 19 вересня 2014 року №125120105/2014/321549 (далі по тексту - акт перевірки).

Так, в акті перевірки зазначено, що при класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів "Змінні полотна до пил для різки каміння: металевий канат з робочою частиною з штучного алмазу до канатних пил…" по яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 02 вересня 2014 року №100290003/2014/402577, від 19 вересня 2014 року №125120105/2014/321549, встановлені порушення вимог Закону України "Про митний тариф України", частини першої та підпункту г) пункту 5 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України щодо невірної класифікації товарів та заниження ставки мита (замість ставки мита -10% товарна підкатегорія 6804 21 00 00 00, застосовано 0%, товарна підкатегорія 8202 99 80 00) у зв'язку з чим занижено податкове зобов'язання з ввізного мита на загальну суму 5 962,69 грн., та порушення вимог пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на суму мита, у зв'язку із чим занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на 1 192,54 грн.

Вказане стало підставою для звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Згідно з частиною другою статті 69 Митного кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до частини третьої статті 69 Митного кодексу України на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

Частина четверта статті 69 Митного кодексу України передбачає, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Згідно з положеннями частин п'ятої та сьомої статті 69 Митного кодексу України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до визначення пункту 3 Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №650 (далі по тексту - Порядок), контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Розділом ІІ Порядку встановлено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до Митного кодексу України. Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей.

Отже, відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №808/278/13-а (адміністративне провадження №К/9901/3444/18).

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Відповідно до частини другої статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи під час пропуску товарів через митний кордон України або надходження документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, недоведеність правомірності податкових повідомлень-рішень, на думку суду першої інстанції, полягає в тому, що відповідач не надав до суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ ВКП "ЕСКО" з питань правильності класифікації згідно із УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 02 вересня 2014 року №100290003/2014/402577 та від 19 вересня 2014 року №125120105/2014/321549.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки в поданій відповідачем апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи щодо правомірності проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ ВКП «ЕСКО».

Оскільки наявні у справі докази не підтверджують правомірність проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки ТОВ ВКП "ЕСКО", то така перевірка в межах спірних правовідносин була здійснена за відсутності належних на те правових підстав, що вказує на її незаконність.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, незаконна перевірка не створює правових наслідків.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року №К/9901/1970/17, невиконання вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення); як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Отже, незаконність дій з проведення перевірки та порушення порядку її проведення є підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідком проведення такої перевірки; у свою чергу акт перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Таким чином, проведена відповідачем перевірка позивача не створює жодних правових наслідків, у тому числі й у вигляді прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

твердження відповідача про порушення позивачем вимог Закону України "Про митний тариф України", частини першої та підпункту г) пункту 5 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України в частини невірної класифікації товарів та заниження ставки мита та порушення вимог пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість, не спростовують факту незаконності проведення відповідачем перевірки ТОВ ВКП "ЕСКО", а тому підстави для надання їм правової оцінки відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не виконав обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині доведення правомірності податкових повідомлень-рішень від 02 червня 2017 року № та №.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.