Справа № 826/4222/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2019 року № 826/4222/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
проповернення безпідставно сплачених коштів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії у зв'язку зі зміною грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року (з дати виникнення права на перерахунок пенсії) по сьогоднішній день, у зв'язку з фактичними підвищеннями розмірів видів грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців та сплатити недоотриману суму пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії, яка, на переконання позивача, суперечить вимогам законодавства, яким регулюються спірні правовідносини. Зокрема, позивач наполягає на наявності підстав для перерахунку його пенсії у зв'язку з прийняттям Міністром оборони України постанови №44 від 27 січня 2016 року «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами позивача, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

31 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про здійснення перерахунку пенсії за 2016 рік з відповідним підвищенням у 2017 році.

Листом за №21342/03/М-128/1 від 08 вересня 2017 року ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наполягаючи на порушенні вимог законодавства відповідачем, який не вчинив жодних дій щодо перерахунку пенсій військовослужбовців із урахуванням оновленого грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням норм законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача, виходить з наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно статті 1 зазначеного Закону №2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону №2262, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Як вбачається з наведеної норми права, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, наділеного правом встановлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі по тексту - Порядок № 45).

Пунктом 1 Порядку №45 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надається право, зокрема, установлювати посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою, - у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами згідно з додатками 1- 23 і 30- 32 за аналогічними посадами.

Водночас, Міністерством оборони України 27 січня 2016 року прийнято Наказ №44, яким врегульовано окремі питання виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України за рахунок збільшення (зменшення) премій і у межах видатків, передбачених на грошове забезпечення військовослужбовців у 2016 році. В цьому Наказі зазначено, що він прийнятий відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1294 (зі змінами) і протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №3.

Відповідно до положень Наказу №44, останній носить тимчасовий характер, оскільки визначає порядок витрат на грошове забезпечення військовослужбовців в межах виділених асигнувань у 2016 році та у визначений порядок щодо виплат. Преміювання здійснюється у більшому розмірі в межах виділених асигнувань на їх утримання та встановлюється наказами щомісяця виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, але не менше 10 відсотків посадового окладу та відповідно до особистого внеску в загальні результати служби (роботи) та за виконання покладених на підрозділ завдань.

Тобто, премія, яку встановлено Наказом №44 носить індивідуальний характер і залежить від результатів служби конкретного військовослужбовця, індивідуальні заслуги в межах кошторисних призначень на оплату праці та не може бути розповсюджені на осіб, що перебували на цій посаді в попередні роки.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року (справа № 753/21475/16-а) висловив правову позицію стосовно того, що Наказ № 44 має індивідуальний і тимчасовий характер (на 2016 рік), а також обмежений вже передбаченими у кошторисі Міністерства оборони України видатками на грошове забезпечення військовослужбовців у 2016 році, встановленому на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», він є відомчим документом і відповідно не є законодавчим актом, а тому даний документ не може бути застосований органами Пенсійного фонду України і не може бути правовою підставою для перерахунку пенсії відповідно до правил статті 63 Закону №2262-ХІІ.

Отже, оскільки з січня 2008 року Кабінет Міністрів України не приймав нормативних актів, які б визначали нові розміри грошового забезпечення військовослужбовців, а Наказ № 44 не є законодавчим актом, правових підстав для здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 31 серпня 2017 року у ГУ ПФУ в м. Києві не було.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права в частині підвищення премій військовослужбовцям на підставі наказів Міністерства оборони України, вже була неодноразово висловлена Верховним Судом в адміністративних справах, зокрема у постановах від 30 січня 2018 року (справа №753/21475/16-а) та від 30 листопада 2018 року (справа №761/11934/16-а).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись статтями ст.ст.2, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська