Справа № 280/4115/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4115/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2019 (суддя Конишева О.В., повний текст рішення складено 07.02.2019)

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансфарм-Дніпро" до відповідача Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Трансфарм-Дніпро", звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати припис відповідача про усунення виявлених порушень № ЗП 1557/315/ПН/П від 27.08.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.09.2018 № ЗП 1557/315/АН/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в сумі 335 070грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за своїм змістом трудові угоди укладені із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, є цивільно-правовими договорами, а висновки відповідача про наявність у цих договорах ознак трудового договору та порушення позивачем вимог пункту 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, є помилковими. Враховуючи зазначене вважає, що припис про усунення виявлених порушень № ЗП 1557/315/ПН/П від 27.08.2018 та постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.09.2018 № ЗП 1557/315/АН/ТД-ФС, винесені Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області є протиправними та підлягають скасуванню. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що припис про усунення виявлених порушень від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН/П був внесений Позивачу ще до розгляду заперечень суб'єкта господарювання на акт невиїзного інспектування від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН. Зазначене порушення вимог п. 27 Порядку № 295, призвело до того, що на Позивача покладено обов'язок усунути порушення чинного законодавства, а саме порушення вимог ч. 3 ст. 24 КзпП України (допуск до роботи працівників без укладання трудового договору), яке Позивач фактично не вчиняв.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивачем порушено законодавство про працю, трудові договори з працівниками не укладені, а цивільно-правові угоди містять ознаки трудових. Відповідач стоїть на захисті прав працівників, тому вважає правомірним накладення штрафних санкцій на позивача.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що при проведенні невиїзного інспектування суб'єкт владних повноважень мав діяти у відповідності до норм закону, однак порушення, які вчинені відповідачем призвели до помилкового рішення суб'єкта владних повноважень. Зазначає, що на роботу були прийняті працівники за сумісництвом, що підтверджується заявами працівників та наказами про прийняття на роботу. Позивач допустив помилковий облік зазначених осіб, що призвело до складання не вірних документів та не направлення повідомлення до Центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування ЄСВ про прийняття на роботу, як того вимагає ч. 3 ст. 24 КЗПП, однак суд першої інстанції дослідив і сплату ЄСВ, і сплату податків і зборів з заробітної плати найманих працівників.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у серпні 2018 року інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Данілевською Г.В. відповідно до вимог ст. 259 КзпП України та п. 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. Постановою КМ України від 26.04.2017 № 295, було проведене невиїзне інспектування з питань дотримання трудового законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансфарм-Дніпро" () в частині оформлення трудових відносин з працівниками, за результатами якого складено Акт невиїзного інспектування від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН.

За результатами невиїзного інспектування встановлено, що позивачем порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КзпП України, а саме: з працівниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, трудові договори (оформлені наказом) не укладалися і повідомлення до органів фіскальної служби не складались.

На підставі Акту невиїзного інспектування від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № ЗП 1557/315/ПН/П від 27.08.2018, згідно з яким Позивача зобов'язано не допускати порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України під час оформлення трудових відносин, вживати заходів щодо укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу у відповідність до вимог чинного законодавства, строк усунення порушень - до 07.10.2018.

Позивач, ТОВ "Трансфарм-Дніпро", не погодився з висновками Акту, та на підставі п. 21 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМ України від 26.04.2017 № 295, направило заперечення на Акт.

На підставі Акту інспекційного відвідування Відповідачем прийнято Постанову від 20.09.2018 № ЗП 1557/315/АН/ТД-ФС про накладення на ТОВ "Трансфарм-Дніпро" штрафу в сумі 335 070грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Кодексу законів про працю України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Позивач вважає прийнятий відповідачем припис про усунення виявлених порушень № ЗП 1557/315/ПН/П від 27.08.2018 та постанову про накладення штрафу від 20.09.2018 № ЗП 1557/315/АН/ТД-ФС протиправними.

Так, в Акті інспекційного відвідування від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН (стор. 2) зазначено, що під час невиїзного інспектування ТОВ "Трансфарм-Дніпро" з питання порядку оформлення трудових відносин встановлено, що на протязі жовтня 2013 року - по грудень 2017 року, три особи, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 допущено до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1-3 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджується, що трудові угоди, укладені з ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають постійний, систематичний характер праці. За трудовими угодами, укладеними з ОСОБА_3, ОСОБА_4 оплата виконується на підставі актів прийому-передачі робіт.

Аналогічно до цього, з працівником ОСОБА_2 трудова угода укладена 01 серпня 2016 року, термін дії угоди 31 грудня 2017 року (тривалість більше ніж рік). Тобто трудова угода, укладена з ОСОБА_2 також має постійний, систематичний характер праці. За трудовою угодою, укладеною з ОСОБА_2, оплата виконується на підставі актів прийому-передачі робіт.

Виходячи зі змісту цих трудових угод, а також актів прийому-передачі робіт (за 2017 рік), Відповідач дійшов висновку, що фактично ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконується трудова функція, яка передбачає виконання робіт за посадами (професіями) "прибиральник службових приміщень", "прибиральник територій". Дані професії передбачені Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держпродспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 (зі змінами): "прибиральник службових приміщень" - код професії за КП - 19260, "прибиральник території" - код професії за КП - 19262. У штатних розписах підприємства у 2017 році була наявна посада "прибиральник службових приміщень".

Також, Відповідачем в акті зазначено, що ОСОБА_2 виконувала роботи з проведення навчальних тренінгів для персоналу компанії та керівництва: складання навчальних програм; написання методичних посібників і пам'яток; проведення атестації співробітників; складання звітності про виконану роботу. Як вбачається із актів прийому-передачі робіт (за 2017 рік) на ОСОБА_2, нею виконується трудова функція, яка передбачає виконання обов'язків за посадою (професією) "менеджер (управитель) з персоналу". Дана професія передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держпродспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 (зі змінами): "менеджер (управитель) з персоналу" - код професії за КП - 1477.1. Зазначені дії є процесом праці та не передбачають роботи з досягненням конкретного результату, трудова угода, укладена з ОСОБА_2 має постійний, систематичний характер праці, оплата виконується на підставі актів прийому-передачі робіт.

Відповідач, аналізуючи зазначені трудові угоди, вважає, що оскільки праця за цими трудовими угодами має постійний характер, не передбачає роботи з досягненням конкретного результату та оплата за ними здійснюється регулярно без залежності від обсягів роботи, з чіткою періодичністю та у строки, що слідують за відпрацьованим часом-місяцем, що зазвичай характерно для виплати заробітної плати за трудовим договором, а не для договорів цивільно-правового характеру.

Таким чином позиція відповідача полягає в тому, що Позивач замість укладання трудових угод, які за своєю сутністю є угодами цивільно-правового характеру, мав укласти з зазначеними особами трудові договори (оформлені наказом).

Оскільки, позивачем укладені з зазначеними працівниками цивільно-правові угоди, то на думку відповідача позивач порушив частину 3 ст. 24 КЗпП України оскільки не уклав трудові договори (оформлені наказом) із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та не направив повідомлення до органів фіскальної служби (стор. 2-4 Акту).

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач прийняв на роботу за сумісництвом ОСОБА_2 оформлену наказом про прийняття на роботу №01/08-6к від 29.07.2013, ОСОБА_3 оформлену наказом про прийняття на роботу №14/10-2к від 14.10.2013, ОСОБА_4 оформлену наказом про прийняття на роботу №14/10-1к від 14.10.2013.

Матеріали справи містять заяви зазначених працівників про прийняття на роботу.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач не заперечує укладання трудових угод з працівниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не заперечує наявності актів прийому-передачі робіт з цими особами, та підтверджує наявність саме трудових відносин, а також не заперечує того факту, що не направив відповідні повідомлення до органів фіскальної служби.

Разом з цим, Позивач зазначає, що під час аналізу Акту, позивачем ТОВ "Трансфарм-Дніпро" виявлено, що з моменту встановлення трудових відносин з працівниками-сумісниками ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, обов'язкова звітність до державних органів по ним помилково надавалась як на осіб, що виконують роботу на підставі договорів цивільно-правового характеру, в той час, як фактично ці працівники перебували у трудових відносинах з ТОВ "Трансфарм-Дніпро". Саме ця помилкова звітність про наявність на підприємстві осіб, що працюють на умовах цивільно-правових договорів і стала підставою для проведення Відповідачем невиїзного інспектування.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно визначився, що зазначений помилковий облік призвів також і до складання не вірних документів (актів виконаних робіт, табелів обліку робочого часу) та не направлення повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування ЄСВ про прийняття працівника на роботу, як того вимагає ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Слід взяти до уваги, що матеріали справи містять корегувальні звіти (таблиця 5 Відомості про трудові відносини осіб) згідно з якими, Позивачем виправлено помилку в податковому обліку (змінено категорію особи) по працівнику ОСОБА_4 19.10.2018, а по працівникам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 коригування проведено 22.10.2018.

При цьому слід зазначити, що відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування ЄСВ про прийняття працівника на роботу, є лише умовою допуску працівника до роботи, а не обов'язковою умовою укладання трудового договору з робітником.

Отже, відсутність такого повідомлення до органів фіскальної служби про прийняття на роботу при фактично укладеному трудовому договорі між працівником і роботодавцем та виданому наказу про прийняття на роботу - не можуть вважатись допуском до роботи робітника без оформлення трудового договору, чи єдиним доказом.

Частиною 2 ст. 265 КзпП України, встановлюється відповідальність виключно за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Натомість, відповідальність за неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування ЄСВ про прийняття працівника на роботу вказаною нормою ч. 2 ст. 265 КЗпП не передбачена.

Водночас, саме порушення передбачене ч. 2 ст. 265 КЗпП може мати місце лише при наявності всіх його складових. Проте у даному випадку суми ЄСВ, податки Позивачем нараховані та виплачені у встановленому порядку, працівники допущені до роботи з оформленням трудового договору і наказу.

Суд першої інстанції надав оцінку сплаті позивачем єдиного соціального внеску, інших платежів, з якою колегія суддів апеляційної інстанції погоджується.

Так, відповідач зазначає, що в трудових угодах (пп. 1.1 п. 1) укладених між Позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вказано, що вони не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

З приводу цього слід зазначити, що з 01.01.2011 набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок - це консолідований страховий внесок збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками внеску відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Цього Закону, платники єдиного соціального внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами та винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Виходячи з наведених норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ЄСВ включає в себе консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі, а порядок його сплати не залежить від того чи застрахована особа працює на умовах трудового договору, чи вона надає послуги за договором цивільно-правового характеру.

Таким чином, незважаючи на викладене в пп. 1.1 п. 1 трудових угод, укладених між Позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, з їх винагороди повинен сплачуватись єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що факт обліку Позивачем ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як застрахованих осіб, підтверджується звітами до фіскальної служби (Таблиця 5. Відомості про трудові відносини осіб), з яких вбачається що за зазначених осіб Позивач подавав звітність з початку трудових відносин.

При цьому, спростування цієї обставини або вказівок на факти неповної сплати сум єдиного соціального внеску за зазначених осіб Акт інспекційного відвідування від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН - не містить.

Також, слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильність нарахування, обчислення, повнотою і своєчасності сплати єдиного внеску здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує державну податкову і митну політику.

Водночас, відповідно до Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 27.03.2015 № 340, контроль за сплатою ЄСВ, податків та зборів, не відноситься до компетенції Відповідача.

Щодо порядку проведення невиїзного інспектування суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. Постановою КМ України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295), інспекційні відвідування проводяться у роботодавців, працівники яких виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами більше року.

Згідно п. 6 Порядку № 295, під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, інспектор праці може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування від об'єкта відвідування.

Відповідачем на адресу ТОВ "Трансфарм-Дніпро" був направлений запит про надання копій документів від 26.07.2018 № 08/03.4-06/5793 в строк до 02.08.2018, які у встановлений строк нарочно доставлені представником підприємства головному державному інспектору Данілевській Г.В.

03.09.2018 поштою від Відповідача на адресу ТОВ "Трансфарм-Дніпро" надійшов рекомендованим листом конверт, в якому з супровідним листом без дати та без номеру знаходились два екземпляри Акту невиїзного інспектування від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН та два екземпляри припису про усунення виявлених порушень № ЗП 1557/315/ПН/П від 27.08.2018.

Даний конверт був відправлений 28.08.2018, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти та копією конверту.

Слід зазначити, що відповідно до п. 20 Порядку № 295, Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Пунктом 26 Порядку № 295 передбачається, що у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об'єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису, акт та припис складаються у трьох примірниках. Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об'єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення.

Тобто, Відповідачем керівник або уповноважений представник ТОВ "Трансфарм-Дніпро" для ознайомлення з Актом не запрошувались, через що фактично з цими документами не ознайомлювались, однак цей Акт і припис про усунення порушень були направлені на адресу Позивача в порядку передбаченому для випадків, коли уповноважені особи об'єкта відвідування відмовляються підписати акт перевірки. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що керівник ТОВ "Трансфарм-Дніпро" від підписання Акту відмовився.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції такі дії відповідача порушують вимоги пунктів 21 та 24 Порядку № 295, адже припис та Акт були надані ТОВ "Трансфарм-Дніпро" без урахування заперечень та позиції позивача щодо виявлених порушень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не виконано вимог п. 26 Порядку № 295 в частині направлення примірників акту та припису об'єкту відвідування, а саме: документи направлено рекомендованим листом з повідомленням без опису документів в ньому, що підтверджується копією конверту, який міститься в матеріалах справи.

При цьому, відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій під час проведення невиїзного інспектування ТОВ "Трансфарм-Дніпро" посилається на п. 27 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295), згідно з яким, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження), інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Проте, ця норма Порядку № 295 Відповідачем була порушена, оскільки припис про усунення порушень був внесений Позивачу 27.08.2018, в той час як заперечення Позивача на акт невиїзного інспектування були розглянуті Відповідачем лише 12.09.2018, про що свідчить його лист № 08/03.4-06/6981 від цієї ж дати.

Отже, припис про усунення виявлених порушень від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН/П був внесений Позивачу ще до розгляду заперечень суб'єкта господарювання на акт невиїзного інспекційного відвідування від 27.08.2018 № ЗП 1557/315/АН.

Зазначене порушення вимог п. 27 Порядку № 295, призвело до того, що на Позивача покладено обов'язок усунути порушення чинного законодавства, а саме - порушення вимог ч. 3 ст. 24 КзпП України (допуск до роботи працівників без укладання трудового договору), яке Позивач фактично не вчиняв.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідачем не доведено правомірності своїх рішень та дій.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

З урахуванням того, що у період з 27.04.2019 по 01.05.2019 включно - вихідні дні, повний текст рішення складено 02.05.2019.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 24.04.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 24.04.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 02.05.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров