Справа № 1340/5799/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3394/19
Судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Судової - Хомюк Наталії Михайлівни щодо постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2019 року, винесеної за результатами розгляду апеляційної скарги Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Брильовський Р.М.), ухвалене в порядку письмового провадження в м. Львові 24 січня 2019 року у справі № 1340/5799/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне підприємство «Реліквія» про скасування постанови та зняття арешту з майна-
03.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Управління), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне підприємство «Реліквія», просив: скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2012 року ВП № 26720369, винесену ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області; зняти арешт, накладений на все майно боржника - ПП «Реліквія» постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2012 року ВП № 26720369 винесеної ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області шляхом припинення чинності заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику - ПП «Реліквія», шляхом вилучення з Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження за №12181327 накладеного на підставі постанови державного виконавця ППВР УДВС ГУЮ у Львівській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2012 року ВП № 26720369.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням господарського суду Львівської області від 16.08.2012 року у справі №5015/1892/12 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №401 від 23.02.2011 року, який був підставою для прийняття 17.02.2012 року постанови ВП №26720369 про арешт майна боржника. Оскільки, передбачені чинним законодавством законні підстави для обтяжень на вищевказане майно відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано доведено підстави для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2012 року по ВП №26720369.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2019 року апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі № 1340/5799/18 - без змін.

На думку більшості з членів колегії, судом першої інстанції при ухваленні вказаного рішення правильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Зокрема, члени колегії вважають, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV « Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV,)виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до частини 2 статті 50Закону №606-XIVу разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У разі повернення виконавчого документа на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, за заявою стягувача виконавче провадження вважається завершеним.

Зняття арештів з майна боржника Законом № 606-XIV, у чинній редакції, на момент винесення 17.02.2012 року постанови ВП №26720369 про арешт майна боржника, передбачено не було.

Проте, в подальшому, законодавцем у статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII вирішено питання зняття арешту з майна у разіповернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою.

В свою чергу, відповідно до положень частини 1 статті 50 Закону №606-XIVу разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

За таких обставин, визнання рішенням Господарського суду Львівської області від 16.08.2012 року у справі №5015/1892/12 таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №401 від 23.02.2011 року, на думку більшості з членів колегії апеляційної інстанції, є підставою для закінчення виконавчого провадження та, як наслідок, зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Вважаю, що у даній справі Восьмий апеляційний адміністративний суд, у складі більшості з членів колегії, дійшов помилкових висновків щодо залишення оскаржуваного судового рішення без змін з огляду на таке.

Винесення державним виконавцем постанови, що є предметом оскарження від 17.02.2012 року у ВП 26720369 здійснювалось на виконання вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону, що був чинний на момент винесення спірної постанови (Закон втратив чинність на підставі Закону №1404- VІІІ ( 1404-19) 02.06.2016 року.

Винесенню постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження передувало відкриття виконавчого провадження щодо реалізації виконавчих написів про звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна, що належать ПП «Реліквія» та на підставі зазначених кредитних та іпотечних договорів, згідно яких запропоновано звернути стягнення на передане в іпотеку майно, а із суми виторгу слід задовольнити наступні вимоги ПАТ «Кредобанк» згідно: 1) виконавчого напису №401 від 23.02.2011 р. - в розмірі 938 277 грн. 06 коп.; 2) виконавчого напису №402 від 23.02.2011 р. -в розмірі 939 277 грн. 06 коп.; 3) виконавчого напису №404 від 23.02.2011 р. -в розмірі еквівалентному 686 312,39 дол. США та 395221 грн. 22 коп.; 4) виконавчого напису №405 від 23.02.2011 р. -в розмірі еквівалентному 686 312,39 дол. США та 394221 грн. 22 коп..

24.05.2011 року постановою ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області №26720369 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №401 від 23.02.2012 року.Вказане виконавче провадження є предметом розгляду у вказаній судовій справі.

30.05.2011 року постановою ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області №26789077 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №402 від 23.02.2012 року.

24.03.2011 року постановою ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області №25408936 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №404 від 23.02.2012 року.

10.02.2012 року постановою ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області №31167528 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №405 від 23.02.2012 року.

27.04.2011 року ухвалою Господарського суду Львівської області порушено провадження у справі №5015/2298/11 про банкрутство ПП «Реліквія», в процесі розгляду якої ПАТ «Кредобанк» подано заяву з кредиторськими вимогами до ПП «Реліквія» на суму 8 583 429 грн. 51 коп., котра на момент оскарження позивачем постанови від 17.02.2012 року у ВП 26720369 є не завершеною, а отже триває з дотриманням вимог спеціального, в даному випадку, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-ХІІу редакції чинній, на момент виникнення правовідносин.

З огляду на наявність справи про банкрутство ПП «Реліквія», звернення до суду невідомих фізичних осіб, без участі арбітражного керуючого (розпорядника майном, ліквідатора, керуючого санацією) є порушенням вимог Закону.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодилась більшість членів колегії Восьмого апеляційного адміністративного суду, не визначив у чому полягає факт порушеного права ОСОБА_1, його правовий статус по відношенню до ПП «Реліквія», та наявність інших правовстановлюючих документів, які визначають початок відліку для строку захисту порушеного права та звернення до суду по завершенні 7(семи) років щодо оскарження постанови про арешт майна юридичної особи, котра перебуває в стадії незавершеного банкрутства.

Покликання судів першої та апеляційної інстанцій на наявність судових рішень Львівського окружного адміністративного суду, зокрема, у справі №2а-8367/12/1370 від 22.10.2012 року, у справі №3В/813/47/18 від 10.05.2018 року є безпідставним, оскільки ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.04.2011 року порушено провадження у справі №5015/2298/11 про банкрутство ПП «Реліквія» та розпочато особливий правовий механізм щодо інвентаризації активів підприємства боржника з метою недопущення виведення майна боржника поза процедурою банкрутства та захисту інтересів всіх кредиторів підприємства боржника.

Крім того, суд першої інстанції не звернув належну увагу на обставину, що встановлена у рішенні Господарського суду Львівської області від 16.08.2012 року у справі № 5015/1892/12 підтверджує факт відсутності доказів щодо відступлення ПАТ «Кредобанк» по відношенню до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» прав за іпотечними договорами, укладеними з боржником в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами та реєстрації такого щодо відступлення.Як визначив Господарський суд Львівської області у вказаній справі, із змісту витягів № 35156007, 35156354, 35155651 з Державного реєстру іпотек від 06.03.2012 р. встановлено, що іпотекодержателем щодо майна, переданого боржником в іпотеку банку, є ПАТ «Кредобанк», а не ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Під час розгляду питання про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №3В/813/47/18 від 10.05.2018 року встановлено, що 10.11.2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» укладено договір факторингу№10-11-17 щодо відступлення права вимоги до ПП «Реліквія» за умовами вищевказаних кредитних договорів.

10.11.2017 року між ТзОВ « Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_1, позивачем у вказаній справі, укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами.

Отже, з моменту укладення вказаної угоди, статус стягувача у виконавчому провадженні набув безпосередньо сам боржник - ОСОБА_1, який за результатом розгляду судової справи №857/3934/19 має відношення до ПП «Релігія» (за відсутності у матеріалах справи жодних правовстановлюючих документів), що підтверджується судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Користуючись таким правом, не погоджуюся з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у вищезазначеній частині, оскільки вважаю, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи щодо оскарження постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2012 року ВП № 26720369, винесеної ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області та зняття арешту, забороною до вчинення дій за правилами нової редакції Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності судових проваджень, окрім постановленої ухвали господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі №5015/2298/11 про банкрутство ПП «Реліквія», станом на 17.02.2012 року.

Суддя Н. М. Судова-Хомюк