Справа № 320/1024/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року справа № 320/1024/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 №Ф-297165-50/1962.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

На обгрунутвання позовних вимог позивач зазначила, що фізичні особи, які поєднують підприємницьку діяльність з незалежною професійною діяльність сплачують ЄСВ за себе на умовах і в порядку, встановленому для фізичних осіб-підприємців.

Позивач зауважує, що особа, яка вже зареєстрована як платник ЄСВ та включена до реєстру страхувальників не підлягає повторній реєстрації платником ЄСВ у зв'язку із здійсненням незалежної професійної діяльності та повторному включенню до реєстру страхувальників, оскільки це призведе до подвійного оподаткування.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI фізичні особи-підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, є окремими платниками страхових внесків і сплачують його на загальних підставах.

Оскільки позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та одночасно провадить незалежну професійну діяльність як арбітражний керуючий, вона зобов'язана сплачувати ЄСВ з обох видів діяльності одночасно.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.13.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі №320/6658/18 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважав можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

17 лютого 2004 року ОСОБА_1 зареєстрована виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №205624 (а.с. 12).

01 березня 2004 року ФОП ОСОБА_1 була взята на облік як платник податків за №281, що підтверджується довідкою Білоцерківської ОДПІ від 01.03.2004 №281 (а.с. 13).

З 01 січня 2012 року ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку за ставкою 5% (третя група) за видами господарської діяльності: «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», «діяльність у сфері права», «консультування з питань комерційної діяльності й керування» (основний), «рекламні агентства», що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку НОМЕР_3 (а.с. 14).

03 липня 2013 року Міністерством юстиції України ОСОБА_1 видано свідоцтво НОМЕР_2 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (а.с. 16).

У період з 2017 по 2018 рік позивачем як фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку було сплачено до бюджету єдиний соціальний внесок на загальну суму 18284,63 грн., у тому числі за 2017 рік - 8456,00 грн., за 2018 рік - 9828,63 грн., що підтверджується квитанціями від 19.04.2017 №0.0.748446682.1, від 14.07.2017 №0.0.806116237.1, від 14.07.2017 №0.0.806111077.1, від 18.10.2017 №№0.0.873169614.1, від 19.10.2017 №0.0.874620167.1, від 17.01.2018 №0.0.941215184.1, від 18.04.2018 №0.0..1, від 20.04.2018 №0.0..1, від 17.07.2018 №0.0..1, від 19.10.2019 №ПН758, від 15.01.2019 №0.0..1, від 17.01.2019 №0.0..1.

Факт сплати позивачем як фізичною особою-підприємцем за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за 2017-2018 роки контролюючим органом не заперечується.

08 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області було сформовано та надіслано позивачеві вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-297165-50/1962, якою контролюючий орган вимагає позивача сплатити недоїмку (борг) з єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 18218,58 грн. (а.с. 36).

Дослідивши надану контролюючим органом інтегровану картку позивача з ЄСВ, судом з'ясовано, що недоїмка, на суму якої контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 Ф-297165-50/1962, утворилась у зв'язку із несплатою позивачем мінімального страхового внеску, що сплачується особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Не погоджуючись з вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражні керуючі є суб'єктами незалежної професійної діяльності.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Одна і та ж особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Закону.

Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 передбачено, що самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 178.1 статті 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 65.2 статті 65 Податкового кодексу України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Пунктом 65.3 статті 65 Податкового кодексу України передбачено, що для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

Згідно з підпунктом 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до положень підпункту 4 пункту 6.7 Розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У такому разі фізична особа зобов'язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, визначеного у підпункті 1 цього пункту.

Пунктом 178.2 статті 178 Податкового кодексу України передбачено, що доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначено у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон 2464-VІ).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ Платниками єдиного внеску є:

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4);

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (пункт 5).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 19 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами-підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.

VI. Оцінка суду

З аналізу наведених вимог чинного податкового законодавства слідує, що для цілей оподаткування фізичні особи, які є суб'єктами господарювання та зареєстровані як підприємці, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, є самозайнятими особами.

З метою адміністрування сплати податків та інших обов'язкових платежів самозайняті особи, у тому числі ті, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на податковий облік.

При поєднанні в одній фізичній особі статусу підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність (ФОП), вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Особливістю оподатковування самозайнятих осіб (ФОП), які обрали спрощену систему оподаткування є те, що для такого суб'єкта господарювання сплата податку на доходи фізичних осіб, ПДВ, податку на майно та деяких інших замінюється на сплату єдиного податку з фіксованою ставкою, що розраховується залежно від виконання певних вимог, як-то обсяг доходу, наявність чи відсутність найманих працівників або їх кількість.

У силу вимог підпункту 2 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від обов'язку нараховувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб, з доходів, що отримані в результаті господарської діяльності самозайнятої особи - платника єдиного податку, які оподатковуються єдиним податком.

Як було встановлено судом, позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець. З 01.01.2012 ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку за ставкою 5% (третя група) за видами господарської діяльності: «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», «діяльність у сфері права», «консультування з питань комерційної діяльності й керування» (основний), «рекламні агентства», що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку НОМЕР_3 (а.с. 14).

Відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, що затверджена наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457, клас 70.22 «Консультування з питань комерційної діяльності й керування» включає надання консультаційних послуг, управлінської та організаційної підтримки компаніям та іншим організаціям з питань керування, корпоративного стратегічного й оперативного планування, визначення напрямів розвитку бізнесу, управління змінами, зниження собівартості та інших фінансових питань, маркетингових цілей і політики, кадрової політики, стратегії виплат компенсацій і пенсій, планування виробництва та контролю.

Цей клас включає також діяльність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)

З огляду на те, що види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця - платника єдиного податку та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, співпадають, то він не має обов'язку подання звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Таким чином, обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих внаслідок зайняття незалежною професійною діяльністю, у позивача виник би у тому випадку, коли позивач одночасно б здійснювала господарську діяльність, що відмінна незалежної професійної діяльності.

Суд зазначає, що розмежовуючи фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність у якості платників єдиного соціального внеску, Закон № 2464-VІ та інші нормативно-правові акти, прийняті на його виконання, не визначають порядку обліку та сплати єдиного соціального внеску фізичними особами, у яких статус підприємця поєднується зі статусом особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, і види діяльності яких у вказаних статусах тотожні.

Вирішуючи зазначену колізію, суд виходить з того, що база для нарахування єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, перебуває у нерозривному взаємозв'язку з об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки у фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та отримують дохід, що підлягає оподаткуванню єдиним податком, не виникає об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, особа, яка є підприємцем та одночасно займається незалежною професійною діяльністю, за умови, що вид такої діяльності збігається з господарською, є платником єдиного соціального внеску як фізична особа - підприємець. Така особа не має обов'язку щодо обліку та сплати єдиного внеску із сум доходу, отриманого від здійснення незалежної професійної діяльності, позаяк статус особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб, сплати ЄСВ, поглинається статусом фізичної особи-підприємця.

Протилежний підхід до вирішення зазначеної колізії неминуче призведе до задвоєння зобов'язань конкретної особи зі сплати ЄСВ, що не відповідає змісту та призначенню єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, метою якого є забезпечення захисту прав застрахованої особи на отримання страхових виплат (послуг).

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», у пунктах 52,56 якого ЄСПЛ зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов'язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У спірних правовідносинах контролюючий орган, двічі визначаючи позивачеві тотожні зобов'язання з ЄСВ, віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що доводи контролюючого органу про необхідність нарахування та сплати позивачем ЄСВ одночасно як фізичною особою-підприємцем та як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, є необґрунтованими.

За таких обставин суд вважає, що контролюючий орган дійшов безпідставних висновків про наявність у позивача недоїмки з ЄСВ у розмірі 18218,58 грн.

VII. Висновок суду

Попри розмежування у Законі № 2464-VІ фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, як окремих платників ЄСВ, поєднання цих статусів в одній фізичній особі, за умови збігу виду господарської та незалежної професійної діяльності, є підставою для сплати ЄСВ у порядку та на умовах, встановлених для фізичних осіб-підприємців.

Одночасне нарахування такій особі ЄСВ як окремим платникам, за відсутності у національному законодавстві необхідної чіткості і точності, порушує вимогу «якості закону» і становить неправомірне втручання у право особи мирно володіти своїм майном шляхом покладення на неї додаткових майнових зобов'язань, що не ґрунтуються на вимогах закону.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

VIIІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 768,00 грн., що підтверджується квитанцією від 01.03.2019 №0.0..1 (а.с. 4).

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 №Ф-297165-50/1962.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39393260, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 02 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Київський окружний адміністративний суд до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного рішення суду - 07.05.2019.

Суддя Леонтович А.М.