Справа № П/9901/801/18
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

25 квітня 2019 року

м.Київ

справа №П/9901/801/18

адміністративне провадження №П/9901/801/18, №9901/802/18, №9901/834/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Анцупової Т.О., Гімона М.М., Стародуба О.П., Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Вишняка О.М.

представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув клопотання представника відповідача про закриття провадження у адміністративній справі

за позовами Релігійної організації "Релігійна громада Української Православної Церкви при храмі на ім'я Святителя Миколая Бердянської Єпархії міста Бердянська Запорізької області", Городницького Свято-Геогріївського чоловічого ставропігійського монастиря, Преосвященнійшого Гедеона (ОСОБА_5) Єпископа Макарівського Вікарія Київської Митрополії Намісника Десятинного монастиря Різдва Пресвятої Богородиці міста Києва Української Православної Церкви

до Верховної Ради України

про визнання протиправною та скасування постанови Верховної Ради України № 241-VIII від 19.04.2018 "Про підтримку звернення Президента України до Вселенського Патріарха Варфоломія про надання Томосу про автокефалію Православної церкви в Україні".

УСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2018 року до Верховного Суду звернулись Релігійна організація "Релігійна громада Української Православної Церкви при храмі на ім'я Святителя Миколая Бердянської Єпархії міста Бердянська Запорізької області", Городницький Свято-Геогріївський чоловічий ставропігійський монастир, Преосвященнійший Гедеон (ОСОБА_5) Єпископ Макарівського Вікарія Київської Митрополії Намісника Десятинного монастиря Різдва Пресвятої Богородиці міста Києва Української Православної Церкви з позовами до Верховної Ради України. Усі позивачі просили суд визнати протиправною та скасувати Постанову Верховної Ради України № 241-VIII від 19.04.2018 "Про підтримку звернення Президента України до Вселенського Патріарха Варфоломія про надання Томосу про автокефалію Православної церкви в Україні".

2. Ухвалою Верховного Суду від 03.12.2018 позови об'єднано в одне провадження для спільного розгляду.

3. В обгрунтування позову позивачі покликалися на те, що питання, з приводу якого прийнято постанову, є виключно питанням церковного устрою та управління. Підтримавши Звернення Президента України, Верховна Рада України разом з Президентом України звернулись до Вселенського Патріарха із питанням церковного устрою, яке є виключно внутрішнім питанням Української Православної Церкви.

Позивачі вважають, що з боку держави в особі Верховної Ради України відбулось втручання у діяльність Української Православної Церкви. На їх думку, відповідач намагається собою підмінити органи управління Української Православної Церкви. Також, на думку позивачів, надання Українській Православній Церкві такої переваги перед іншими релігійними конфесіями як створення незалежної церкви, є протиправним. Постанова суперечить і міжнародним актам.

Позивачі звертають увагу, що предметом позову не є неконституційність постанови, а лише її законність, оскільки вона є індивідуальним актом, а не нормативно-правовим, не регулює суспільні відносини, а стосується окремого питання.

4. Представник відповідача проти вимог позивачів заперечував. Вважає, що провадження у справі слід закрити, оскільки спір не має ознак справи адміністративної юрисдикції. Ухвалюючи спірну постанову, Верховна Рада України не здійснювала владних управлінських функцій щодо жодного суб'єкта, в тому числі й щодо позивачів. Оскаржувана постанова, на думку представника відповідача, не є ні нормативно-правовим актом, ні актом індивідуальної дії. Отже, між сторонами немає жодних правовідносин, а тим більше спірних.

5. У судовому засіданні представник позивачів заперечував проти зазначеного клопотання та просив відмовити у його задоволенні.

6. Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі, Суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення.

7. Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

8. Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункти 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України).

9. Відповідно до статті 266 КАС України правила щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Верховної Ради України та Президента України, поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України.

10. У рішенні №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

11. Захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

12. Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

13. Предметом оскарження до адміністративного суду може бути рішення суб'єкта владних повноважень, яке порушує права, свободи чи інтереси позивача. За правовою природою цих рішень виділяють два їх види: нормативно-правові акти та індивідуальні акти.

14. У статті 4 КАС України (пункт 18, 19) визначено, що слід розуміти під нормативно-правовим актом, а що є індивідуальним актом.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

15. З'ясування виду акту має істотне значення, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються, а індивідуальні акти - лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

16. Згідно з частиною 2 статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Інші особи не можуть оскаржити такий акт.

17. Такий самий підхід застосовується і до правових актів індивідуальної дії. Оскаржити їх можуть лише особи, яких цей акт стосується.

18. Позивачі, які належить до парафії Православної церкви в Україні, просять Суд перевірити законність Постанови Верховної Ради України № 241-VIII від 19.04.2018 "Про підтримку звернення Президента України до Вселенського Патріарха Варфоломія про надання Томосу про автокефалію Православної церкви в Україні".

19. Оцінюючи правову природу оскаржуваної постанови, Суд бере до уваги, що згідно із ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Відповідно до статті 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти.

20. Оскаржувана постанова не має ознак нормативно-правового акту, оскільки не містить норм права, не змінює чи припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, не розрахована на довгострокове та неодноразове застосування. Позивачі також погоджуються, що постанова від 19.04.2018 не є нормативно-правовим актом.

21. Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

22. Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, Суд дійшов висновку, що вона не має ознак індивідуального акту, оскільки не стосується прав або інтересів певної особи, не містить її виконавців та строків виконання.

23. Суд зважає і на те, що обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

24. Як свідчить зміст постанови, звернення Президента України до Вселенського Патріарха Варфоломія є окремим документом щодо питання надання Українській Православній церкві автокефалії. Верховна Рада України в цьому випадку лише задекларувала підтримку такого звернення. Самостійних правових наслідків така постанова не створює.

25. В Ухвалі Конституційного Суду України від 07.03.2019 (справа № 1-416/2018 (6718/18)) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо конституційності Постанови Верховної Ради України № 241-VIII від 19.04.2018 "Про підтримку звернення Президента України до Вселенського Патріарха Варфоломія про надання Томосу про автокефалію Православної церкви в Україні" Конституційний Суд України звернув увагу, що Верховна Рада України може приймати рішення політичного характеру для висловлення свої позиції та оцінки тих чи інших подій, фактів, обставин. Приймаючи Постанову, Верховна Рада України засвідчила свою політичну позицію щодо підтримки звернення Президента України до Вселенського Патріарха Варфоломія про надання Томосу про автокефалію Православної церкви в Україні.

26. Суд не бачить підстав не погодитися з таким висновком Конституційного Суду України.

27. Враховуючи вищенаведене, Суд вважає, що оскаржувана Постанова Верховної Ради України не пов'язана із реалізацією владних управлінських дій, не породжує для позивачів безпосередньо жодних правових наслідків, а тому не може бути предметом оскарження в суді адміністративної юрисдикції.

28. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду відзначала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Тому суд першої інстанції може не роз'яснювати позивачу, до суду якої юрисдикції він має звертатися з таким позовом (постанова від 22.03.2018 у справі № 800/559/17).

29. Зважаючи на обставини, у зв'язку з якими позивачі звернулися до адміністративного суду із позовом, зміст позовних вимог і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, Суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 22, 143, 238, 241 - 246, 256, 266, 295 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Провадження у адміністративній справі за позовами Релігійної організації "Релігійна громада Української Православної Церкви при храмі на ім'я Святителя Миколая Бердянської Єпархії міста Бердянська Запорізької області", Городницького Свято-Геогріївського чоловічого ставропігійського монастиря, Преосвященнійшого Гедеона (ОСОБА_5) Єпископа Макарівського Вікарія Київської Митрополії Намісника Десятинного монастиря Різдва Пресвятої Богородиці міста Києва Української Православної Церкви до Верховної Ради України про визнання протиправною та скасування постанови Верховної Ради України № 241-VIII від 19.04.2018 "Про підтримку звернення Президента України до Вселенського Патріарха Варфоломія про надання Томосу про автокефалію Православної церкви в Україні"- закрити.

Ухвалу може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом 15 днів з її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 26.04.2019

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб

Суддя М.М. Гімон

Суддя Н.В.Коваленко