Справа № 160/7682/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 160/7682/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року (суддя суду 1 інстанції Рябчук О.С.) в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року № , яким позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 449 735,08 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року № , яким позивачу донараховано військовий збір у розмірі 37 477,93 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03.08.2018 року № , яким визначено суму штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 10 133,78 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03.08.2018 року №Ф-, якою визначено суму грошового зобов'язання зі сплати єдиного внеску у розмірі 73 419,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем було правомірно включено до складу валових витрат вартість придбання інформаційно-консультаційних послуг від ТОВ «Магніт-2013» за договором № 51 від 01.04.2016 року за загальну суму 555 490,00 грн. Позивач, під час проведення перевірки, надав податковому органу вичерпну інформацію про зміст, призначення та доцільність вказаних послуг. Зазначається, що позивач отримує послуги від ТОВ «Магніт-2013», які фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача, а саме ці послуги безпосередньо пов'язані з перевезенням вантажів в

міжнародному сполученні, що є основним видом діяльності позивача, тому висновок податкового органу про безпідставність включення до складу витрат на отримання послуг від ТОВ «Магніт-2013» є таким, що не ґрунтується на нормах закону. Крім того, було правомірно включено витрати на послуги з ремонту вантажних автомобілів та шиномонтажу, придбання запчастин, рідин та шин, оскільки п.п. 177.4.5 ПК України не визначено, які саме витрати на утримання яких саме основних засобів подвійного призначення не враховуються до складу витрат. Разом з тим, в п.п.177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України мова йде амортизаційні відрахування, які не включаються до складу витрат підприємця, а не про самі витрати. В даному пункті перелічені основні засоби, за якими податкове законодавство України обмежило врахування в витратах ФОП саме амортизаційних відрахувань, і саме для амортизації такі основні засоби є основними засобами подвійного призначення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що основним видом підприємницької діяльності позивача за КВЕД є 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт». В межах цієї діяльності позивач отримував дохід від надання послуг міжнародних перевезень вантажів власним автомобільним транспортом. Частина маршрутів перевезень проходить через територію Російської Федерації, що підтверджується копіями електронних митних декларацій в режимі транзит (транзитна декларація). Законодавством Російської Федерації передбачено обов'язкове попереднє інформування про товари, які ввозяться на територію Російської Федерації та оформлення фінансової поруки з метою забезпечення сплати митних платежів по території Російської Федерації. Такі послуги надаються організаціями, які мають відповідне програмне забезпечення. Саме такою організацією є ТОВ «Магніт-2013», який надавав послуги з оформлення поруки (надання попереднього інформування про організацію перевезень), з метою забезпечення сплати митних платежів по території РФ. Позивачем надано всі необхідні документи та пояснення, які підтверджують економічну обґрунтованість отримання цих послуг.

Придбання та використання запчастин, рідин, шин, послуг технічного ремонту та шиномонтажу на автомобілях, які використовуються в господарській діяльності, є невід'ємною складовою діяльності позивача у сфері перевезення вантажів при наданні послуг міжнародних перевезень та утворюють основу для надання послуг перевезення вантажів, отже позивач мав законне право, передбачене пунктом 177.4.1 ПКУ, на включення до складу витрат у 2017 році витрат на послуги з ремонту вантажних автомобілів та шино монтажу, придбання запчастин, рідин, шин. Також відповідач безпідставно виключив зі складу витрат позивача, витрати, понесені на напівпричеп, оскільки вантажні автомобілі і напівпричепи є різними основними засобами.

У поясненні на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

У запереченні на пояснення відповідача представник позивача зазначає, що виходячи зі специфіки послуги, як предмета господарської операції, акт наданих послуг із зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Надані ТОВ «Маніт-2013» позивачу послуги були пов'язані зі здійсненням позивачем його господарської діяльності, а саме: транспортних перевезень.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, основним і єдиним видом господарської діяльності якої є надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, має повне право відносити на свої видатки витрати, пов'язані з ремонтом таких вантажних автомобілів, в тому числі і у вигляді придбання необхідних для такого ремонту запасних частин.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримують доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягають на її задоволенні.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї та заперечення на пояснення, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що працівниками контролюючого органу було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

У перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність за КВЕД: 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт, застосовуючи загальну систему оподаткування обліку і звітності.

За результатами перевірки складено акт від 25.05.2018 року №27526/04-36-13-05/НОМЕР_4, відповідно до якого встановлено завищення витрат на загальну суму 1 998 822,57 грн., у т.ч. по періодам: 2016 рік - 126 900,0 грн., 2017 рік - 1 871 922,57 грн.

Контролюючим органом зазначено, що позивач протиправно до складу витрат включив витрати на утримання транспортних засобів подвійного призначення, а саме, виконання технічного обслуговування і ремонту - шиномонтаж, придбання запчастин, шин, рідин на загальну суму1 443 332,57 грн.

Також, позивач до складу валових витрат включив витрати на придбання інформаційно-консультативних послуг в розмірі 555 490,00 грн., які були надані ТОВ «Магніт-2013», згідно договору про надання інформаційних (консультаційних) послуг № 51 від 01.04.2016 року та не підтверджені первинними документами.

За результатом проведеної перевірки встановлено, зокрема, порушення:

- п. 44.1 ст. 44. п. 177.2. п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № V2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 359 788,06 грн.. у тому числі по періодам 2016 рік - 22 842,0 грн., 2017 рік - 336 946,06 грн.;

- п. 4 ч. 1 ст. 4., п.1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VІ в частині не донарахування єдиного соціального внеску у сумі 73419,80 грн., у т.ч. по періодам: 2016 рік - 27 918,00 грн., 2017 рік - 45 501, 80 грн.;

- п.п.1.2, п.16 прим. І підрозділу 10 Розділу XX, п.п.163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, розділу IV Податкового Кодексу № 2755-VI від 02.12.10р. зі змінами та доповненнями занижено військовий збір на суму 29 982.34 грн., у т.ч. по періодам: 2016 рік - 1 903,50 грн., 2017 рік - 28 078,84 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року № , яким позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 449 735,08 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року № , яким позивачу донараховано військовий збір у розмірі 37 477,93 грн.,

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.08.2048 року № , яким визначено суму штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 10 133,78 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 03.08.2048 року №Ф-.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.(пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України)

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.(пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України)

Відповідно до підпунктів177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про визнання протиправним вказаного податкового повідомлення - рішення ґрунтується на тому, що позивачем не надано до суду документів на підтвердження наявності розумних економічних причин для укладення з ТОВ «Магніт-2013», а також, що позивачем в повному обсязі не доведено реальність господарських операцій з вищезазначеним контрагентом у зв'язку із тим, що в акті приймання-передачі робіт (надання послуг) не зазначено характер, вид, обсяг, кількісні та якісні характеристики наданих послуг, що не дає можливості зробити висновок про пов'язаність витрат позивача на оплату інформаційних послуг з його господарською діяльністю та потребами у відповідний період.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність за КВЕД: 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт.

01.04.2016 року між позивачем та ТОВ «Магніт-2013» укладено договір № 51 про надання інформаційних (консультаційних) послуг. (а.с.212-213 т.6)

Відповідно п.п.1.1 п.1 цього договору виконавець (ТОВ «Магніт-2013») зобов'язується надавати інформаційні та консультаційні послуги замовнику (ФОП ОСОБА_1) у сфері транспорту.

Пунктом 2.1. договору № 51 від 01.04.2016 року визначено, що загальна вартість послуг за цим договором не регламентується і складається із сум актів виконаних робіт.

Крім того, 01.02.2017 року між позивачем та ТОВ «Магніт-2013» укладено договір № 2017-22 про надання попереднього інформування про організацію перевезень автомобільним транспортом. (а.с.215-216 т.6)

Відповідно п.п.1.1 п.1 цього договору виконавець (ТОВ «Магніт-2013») зобов'язується надавати інформаційні та консультаційні послуги замовнику (ФОП ОСОБА_1) у сфері транспорту.

Пунктом 2.1. договору № 2017-22 від 01.02.2017 року визначено, що загальна вартість послуг за цим договором не регламентується і складається із сум актів виконаних робіт.

На виконання умов вказаних договорів було складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), про те, що замовнику (ФОП ОСОБА_1) виконавцем (ТОВ «Магніт-2013») були надані послуги з надання попереднього інформування про організацію перевезень та інформаційні та консультаційні послуги у сфері транспорту.

З пояснень позивача, які він надав під час проведення перевірки, та під в ході судового розгляду справи, ТОВ «Магніт-2013» надавало послуги з оформлення поруки (надання попереднього інформування про організацію перевезень), з метою забезпечення сплати митних платежів по території Російської Федерації, що є аналогом фінансової гарантії на території РФ. Відповідно до вимог російського законодавства, порука є необхідно умовою для всіх груп товарів, які переміщуються в митному режимі транзит по території Росії або ввозяться на неї. Здійснюючи експорт в Росію українських товарів, перевізнику також необхідно оформити поруку.

Для оформлення такої фінансової гарантії до моменту виїзду водія в рейс, ФОП ОСОБА_1 надавав в електронному вигляді такі документи, як CMR, invoice, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорт водія.

ТОВ «Магніт-2013» вносить данні через програмне забезпечення, та тим самим формує таку фінансову гарантію (Порука), яка знаходиться в електронних базах РФ.

Перевізники не мають доступу до програмного забезпечення та системи формування поруки, як фінансової гарантії.

В актах виконаних робіт визначено вид послуги, зазначено номері автомобілів, які використовували ці послуги при перевезенні вантажів. Зазначені послуги оплачені у повному обсязі, що підтверджується наданими банківськими виписками.

Відповідно до підпункту177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до наведених законодавчих положень обов'язковою умовою виникнення у платника права на зменшення оподатковуваного доходу є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку.

З метою податкового обліку господарські операції повинні оформлюватися первинними документами, зміст яких має відповідати законодавчим вимогам, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці.

Так, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), є одним із доказів вчинення господарської операції, в той же час, відсутність у вказаному первинному документі розгорнутої інформації про конкретні послуги, надані замовнику, їх вартість, одиницю виміру самі по собі не можуть свідчити про фактичне ненадання послуг.

Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Зокрема, спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Судом першої інстанції повною мірою не досліджено докази на підтвердження виконання вказаного договору, а також докази на підтвердження фактичного використання наданих послуг у господарській діяльності та наявності у господарських операціях ділової мети, без дослідження яких у сукупності висновки про не надання інформаційно-консультативних послуг є необґрунтованими.

Оцінюючи досліджені докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про документальне підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з надання інформаційно-консультативних послуг між позивачем та його контрагентом, пов'язаність наданих послуг з господарської діяльністю позивача їх необхідність та використання позивачем наданих послуг у господарській діяльності.

Щодо правомірності включення до складу валових витрат на утримання автомобілів, а саме виконання технічного обслуговування і ремонту-шиномонтаж, придбання запчастин, шин, рідин на загальну суму 1 443 332,57 грн. Колегія суддів зазначає наступне.

Приписами підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:

проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів;

ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

земельні ділянки;

об'єкти житлової нерухомості;

легкові та вантажні автомобілі.

Вищевикладеними положення податкового законодавства підприємцям на загальній системі оподаткування надано право повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, як фізична особа-підприємець у період, за який проведено перевірку, здійснював діяльність за КВЕД: 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт, застосовуючи загальну систему оподаткування обліку і звітності, тобто, позивач має право включати до складу витрат звітного періоду витрати, пов'язані з ремонтом вантажних автомобілів, напівпричепів, які він використовує у своїй господарській діяльності, в тому числі на придбання необхідних запасних частин.

Крім того, податковим органом безпідставно виключено зі складу витрат, витрати на обслуговування напівпричепів, які використовуються позивачем у господарській діяльності, оскільки, відповідно до норм чинного законодавства, напівпричепи бортові не відносяться до вантажних автомобілів, а отже не є основними засобами подвійного призначення.

Так, відповідно до Закону України «Про Митний тариф України» моторні транспортні засоби для перевезення вантажів віднесено до коду УКТ ЗЕД - 8704, а причепи та напівпричепи віднесено до товарної позиції - 8716, а отже вони не є вантажними автомобілями, які визначені, як основні засоби подвійного призначення пп.177.4.6 п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Оскільки податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога, що оскаржені позивачем, прийняті внаслідок неправомірного зменшення контролюючим органом витрат підприємця, вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову.

За приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати, сплачені позивачем та документально підтверджені в розмірі 22025 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб'єкта владних повноважень на користь позивача.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, відповідно до наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, понесені позивачем витрати на оплату судового збору в розмірі 22 025 грн., що документально підтверджені, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Адвокатським об'єднанням «Смарт юрист» в особі керуючого партнеру ОСОБА_3, який здійснював представництво позивача у даній справі укладено Договір про надання правничої допомоги № 52 від 21.09.2018 року, додаток № 1 та додаток № 2 до Договору.

До матеріалів справи представником позивача долучено акти приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2018 року, 31.01.20109 року, звіт про надану правничу допомогу, платіжні доручення, відповідно до яких позивачем було сплачено за надання професійної правничої допомоги кошти у розмірі 13000 грн.

Враховуючи те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у даній справі підтверджено належними та допустимими доказами, всі послуги, які надавались клієнту є доцільними та потребують спеціальних професійних знань, розміру витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та її значенням для позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що понесені позивачем витрати у розмірі 13000 грн. підлягають стягненню з суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року - скасувати.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року № , яким позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 449 735,08 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року № , яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 донараховано військовий збір у розмірі 37 477,93 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не направленого єдиного внеску Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03.08.2018 року № , яким визначено суму штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 10 133,78 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03.08.2018 року № Ф-, якою визначено суму грошового зобов'язання зі сплати єдиного внеску у розмірі 73 419, 80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 22 025 грн. (двадцять дві тисячі двадцять п'ять гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.

Постанова набирає законної сили з 04.04.2019 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко