Справа № 826/1277/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1277/18 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С." до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимоги й рішення, за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 22 грудня 2017 року № 129205-17.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення № 129205-17 про опис майна у податкову заставу від 22 грудня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.04.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2018 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задоволено.

Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року повністю та відмовлено у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю А.В.С." до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішень.

Постановою Верховного суду від 11.12.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С." задоволено та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2018 скасовано.

Справу направлено до Київського апеляційного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав скаргу та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від позивача до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу. Представник в судовому засіданні просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, 03 січня 2018 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.С.» надійшов лист Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 27 грудня 2017 року № 43504/20/26-15-17-02-39 «Про надання інформації».

Позивачу повідомлено, що станом на 26 грудня 2017 року відповідно до інтегрованих карток платника податків сума податкового боргу ТОВ «А.В.С.» становить 84 086,35 гривень.

На підставі статей 88, 89 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 16 червня 2007 року № 586 позивачу запропоновано протягом п'ятнадцяти робочих днів з моменту отримання листа надати перелік майна (згідно наданої форми), яке перебуває у власності підприємства (господарському віданні або оперативному управлінні), балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, у тому числі фінансовий звіт за останній звітний період та детальну роз шифровку активів підприємства на день надання документів з метою складання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави із зазначенням місця розташування такого майна.

Одночасно, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на адресу позивача надіслано податкову вимогу від 22 грудня 2017 року № 129205-17 в якій зазначено, що сума податкового боргу визначена за податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об'єктів нерухомого майна.

На адресу позивача також надійшло рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 29205-17 про опис майна у податкову заставу.

У зв'язку з зазначеними вище обставинами позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом та оскаржує податкову вимогу та рішенням про опис майна у податкову заставу, вважаючи їх протиправними.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідач у справі, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов'язок щодо доведення правомірності прийнятих рішень. За таких обставин, враховуючи відсутність обґрунтувань та доказів, які б спростовували доводи позивача, суд визнав безпідставним винесення контролюючим органом оскаржуваних вимоги, якою позивачеві визначено суму податкового боргу в розмірі 84 086, 35 гривень, та рішення про опис майна у податкову заставу.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.175 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

З пункту 54.5 статті 54 ПК України вбачається, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

- завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

- заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України.

Відповідно до 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до підпункту 89.1.1 пункту 89.1 статті 89 ПК України у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку у контролюючого органу виникає право податкової застави.

Відповідно до п. 88.1 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Положеннями ст. 89.5 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

В матеріалах справи наявні податкові декларації Позивача з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та уточнюючі розрахунки (подані в податкові органи) за період з 2013 року по 2018 рік, а також платіжних доручень на підтвердження сплати Позивачем задекларованих згідно даних декларацій та уточнюючих розрахунків сум податку на нерухоме майно за вищевказаний період.

Позивачем надані розрахунки сум задекларованих узгоджених податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, з урахуванням уточнюючих розрахунків, та суми сплачених Позивачем податкових зобов'язань (із вказівкою на номер та дату платіжного доручення наявного в матеріалах справи, що підтверджує сплату податку).

Згідно наданих Позивачем документів та розрахунків слідує, що у ТОВ «А.В.С.» відсутній податковий борг в сумі 84 086,35 гривень, визначений контролюючим органом в спірній Податковій вимозі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене у сукупності, апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги. Інші доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі вказаного не спростовують, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з'ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С." до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимоги й рішення - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2019