Справа № 2а/0470/2565/12
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 2а/0470/2565/12

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Принц",

Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2012 року (головуючий суддя - Кучма К.С.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Принц"

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Принц» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів) (далі - Відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012 року № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 674739,00 грн. за основним платежем та на 15808,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що висновки Відповідача, викладені в акті перевірки від 19.10.2011 року № 2287/23-2/20252169, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, щодо нереальності господарських операцій по взаємовідносинах Позивача із контрагентами є безпідставними та спростовуються належним чином оформленими первинними документами. З огляду на доводи, викладені у позовній заяві просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.01.2012 року №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2012 року по справі №2а/0470/2565/12 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Принц" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково, а саме ухвалено:

Визнати частково протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 12 січня 2012 року № в частині суми збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 611509,21 грн. та нарахування штрафної санкції у розмірі 3 грн.

У задоволенні решти позову відмовити (т. 1, а.с. 243-245).

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (т. 2, а.с. 2-8)

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2012 року № на суму 78036,30 грн. (у тому числі: 62230,80 грн. - основний платіж, 15805,50 грн. - штрафні санкції).

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що у вироку суду в кримінальній справі, на який посилався Відповідач, не досліджувалось питання взаємовідносин між ПП «Будівельний крепіж» та ТОВ «Принц», у тому числі, щодо неправомірності формування податкового кредиту Позивачем, що свідчить про невідповідність висновку Відповідача стосовно наявності порушень податкового законодавства збоку Позивача та ПП «Будівельний крепіж».

Відповідач не погодившись з постановою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (т. 2, а.с. 22-24).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що місцезнаходження ТОВ «Золотий Вік-2010» станом на дату перевірки не встановлено, крім того, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість останнього №100316859 було анульовано 31.12.2010 року, що свідчить про порушення Позивачем норм податкового законодавства при формуванні податкового кредиту за наслідком господарських операції з ТОВ «Золотий Вік-2010».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Принц" - задоволено, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів - залишено без задоволення. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2012р. у справі № 2а/0470/2565/12 скасовано. Позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 12.01.2012 року № (т. 2, а.с. 45-48).

Відповідач, не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції оскаржив її в касаційному порядку (т. 2, а.с. 53-56).

Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задоволено частково. Скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 76-85).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року здійснено заміну відповідача - Державну податкову інспекцію в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на Головне управління ДФС у Дніпропетровській області (т. 2, а.с. 91-92).

ТОВ «Принц» подано заперечення на апеляційну скаргу Відповідача, в якому просить суд у задоволенні апеляційної скарги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відмовити (т. 2, а.с. 100-103).

В обґрунтування заперечення зазначено про те, що Відповідачем не було наведено доводів та надано доказів, що Позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентами певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, оскільки, укладаючи угоду зі своїм контрагентом, Позивач мав всі підтвердження господарської правосуб'єктності контрагента.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник Позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги ТОВ «Принц» підтримав у повному обсязі та повністю заперечив проти вимог апеляційної скарги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції, а апеляційна скарга ТОВ «Принц» та апеляційна скарга Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, кожна окремо, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що працівниками ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська, відповідно до підпункту 20.1.4 п.20.1 ст.20, підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 та статті 77 Податкового кодексу України та на підставі направлень від 15.09.2011 року №000942, №000943, №000944 проведена виїзна планова документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Принц» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2011 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №2287/23-2/20252169 від 19.10.2011 року, у висновку якого викладені наступні порушення:

- п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. №1334-94, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 161 576 грн., у тому числі: у 2 кварталі 2009 року - 4 705 грн., у 3 кварталі 2009 року - 38 963 грн., у 4 кварталі 2009 року - 5 775 грн., у 1 кварталі 2010 року - 10 969 грн., у 2 кварталі 2010 року - 90 101 грн., у 3 кварталі 2010 року - 11 063 грн.

- підпунктів 7.4.1, п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97 та п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, що призвело до заниження податку на додану вартість всього у сумі 701 215 грн., у тому числі у березні 2010 року - 8 775 грн., квітні 2010 року - 17 701 грн., червні 2010 року - 54 380 грн., липні 2010 року 8 850 грн., січні 2011 року на суму 93 490 грн., березні 2011 року на суму 352 872 грн., квітні 2011 року на суму 165 147 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12 січня 2012 року про збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 674 739, 00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 15 808, 50 грн.

Визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12 січня 2012 року є предметом судового спору у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР; Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР; Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року №165.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині суми 611512,21 грн. підлягає скасуванню, з огляду на помилковість анулювання реєстрації ТОВ «Золотий Вік-2010», як платника ПДВ, а в частині суми 79037,50 грн. підлягає залишенню без змін, оскільки 24 листопада 2011 року оголошено вирок по справі, яким ОСОБА_1 (директор ПП «Будівельний крепіж») визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.212 ч.2, 366 ч.2, 364-1 ч.2, 209 ч.1, 205 ч.1 КК України, який набрав чинності 09.12.2011 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники такого податку відповідно до пп.7.2.4 п.7.2 у ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР.

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпункт 7.5.1 п.7.5 ст.7 даного Закону встановлює, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлює, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року №165 передбачені наступні умови: податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість (пункт 2); сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з поставки товарів (послуг) продавця у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних (пункт 4); податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку (пункт 5); податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість (пункт 6.2).

Відповідно до п.18 Порядку №165 всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів (послуг) і не скріплюється його печаткою.

Відповідно до акту перевірки ТОВ «Принц» встановлено, що в період січень-квітень 2011 року позивач придбав у ТОВ «Золотий Вік-2010», товари для їх подальшої реалізації через мережу власних АЗС, внаслідок чого ТОВ «Принц» завищено податковий кредит у січні 2011 року на суму 93 490, 21 грн., березні 2011 року на суму 327 921, 39 грн., квітні 2011 року на суму 190 097, 54 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 31 грудня 2010 року ДПІ у Московському районі м. Харкова анульовано свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Золотий Вік-2010». Згідно п.184.5, ст.184 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за №2755-VI з моменту анулювання реєстрації особи, як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

Колегією суддів встановлено, що ТОВ «Золотий Вік-2010» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду, з вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не внесення змін до реєстру платників податку на додану вартість в частині поновлення ТОВ «Золотий Вік-2010» в якості платника податку на додану вартість, зобов'язати відповідача внести змінити до реєстру платників податку на додану вартість в частині поновлення ТОВ «Золотий Вік-2010» в якості платника податку на додану вартість з моменту помилкового здійснення анулювання реєстрації, а саме з 31 грудня 2010 року.

08 вересня 2011 року по вищезазначеній адміністративній справі №2а-7174/11/2070 було винесено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Золотий Вік-2010» задоволено повністю та визнана протиправною бездіяльність і зобов'язано ДПА України внести зміни до реєстру платників ПДВ в частині поновлення ТОВ «Золотий Вік-2010» в якості платника ПДВ з моменту помилкового здійснення анулювання реєстрації, а саме з 31 грудня 2010 року. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 р. дана постанова залишена без змін, а апеляційна скарга ДПА в Харківській області без задоволення (т. 1, а.с. 100-112, 113-115).

Отже, у зв'язку з помилковим анулюванням ТОВ «Золотий Вік-2010» реєстрації платника ПДВ, що супроводжувалось відсутністю підстав передбачених ст.184 Податкового кодексу України для анулювання реєстрації, та її подальшим відновленням, ТОВ «Золотий Вік-2010» не було позбавлено прав та обов'язків платника ПДВ, зокрема щодо виписки податкових накладних, формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що висновки Відповідача викладені у акті перевірки №2287/23-2/20252169 від 19 жовтня 2011 року, щодо взаємовідносин Позивача з ТОВ «Золотий Вік-2010» є необґрунтованими, оскільки анулювання реєстрації ТОВ «Золотий Вік-2010», як платника ПДВ, було визнано помилковим.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12 січня 2012 року № в частині суми збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість по взаємовідносинам ТОВ «Принц» з ТОВ «Золотий Вік-2010» у розмірі 611509,21 грн. та нарахування штрафної санкції у розмірі 3 грн. підлягає скасуванню.

Стосовно висновків Відповідача зроблених в акті перевірки про заниження ТОВ «Принц» податку на додану вартість у зв'язку із завищенням податкового кредиту по операціям з ПП «Будівельний крепіж» колегією суддів встановлено наступне.

Відповідачем на підтвердження нереальності господарських операцій між Позивачем та ПП «Будівельний крепіж» надано копію вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2011 року у справі №1-272 (т. 1, а.с. 225-233), з якого встановлено, що ОСОБА_1, будучи засновником та директором ПП «Будівельний крепіж», маючи намір фіктивного продажу підприємства, з метою подальшого використання печаток та рахунків підприємства для мінімізації доходів контрагентів та конвертації грошових коштів з безготівкових у готівкові, діючи умисно, 07 червня 2010 рок, використовуючи паспортні дані та ідентифікаційний код ОСОБА_2, перереєстрував ПП «Будівельний крепіж» на ОСОБА_2, який у період з 07 червня 2010 року по 04 серпня 2011 року фактично обов'язки директора ПП «Будівельний крепіж» не виконував, печатки та штампи підприємства від ОСОБА_3 не отримував, будь-яких документів від імені підприємства не підписував, поточні рахунки в банках не відкривав та про здійснення фінансових операцій ПП «Будівельний крепіж» обізнаний не був. У період з 07 червня 2010 року по 04 серпня 2011 року ОСОБА_1 використовував печатки і рахунки ПП «Будівельний крепіж» для мінімізації доходів контрагентів та конвертації грошових коштів з безготівкових у готівкові та повернення конвертованих грошових коштів замовникам послуг за вирахуванням 4% від повернутої суми.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_1 вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України.

Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі №808/1507/16 дійшов висновку, що сам факт наявності вироків, особливо тих, які ухвалені на підставі угод у кримінальному провадженні, на дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

З урахуванням зазначеного, проаналізувавши вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2011 року у справі №1-272, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені у ньому обставини свідчать про нереальність здійснених господарських операцій між Позивачем та ПП «Будівельний крепіж», оскільки первинні документи, надані Позивачем на підтвердження здійснених операцій з ПП «Будівельний крепіж» у перевіряємий період, підписані ОСОБА_1, який, у свою чергу, підтвердив інформацію про фіктивність власної діяльності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач мав об'єктивну можливість поставити під сумнів господарську правосуб'єктність контрагента - ПП «Будівельний крепіж», оскільки Позивачем не заперечується факт підписання первинних документів ОСОБА_1, у той час як, за інформацією з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником ПП «Будівельний крепіж» був ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 91).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем належним чином доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо реальності здійснених операції між Позивачем та ПП «Будівельний крепіж» у перевіряємий період, що свідчить про правомірність прийнятого Відповідачем податкового повідомлення-рішення в частині суми 63230 грн. грн. та нарахування штрафної санкції у розмірі 15807,50 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 15 лютого 2012 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Принц" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року по справі №2а/0470/2565/12 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 03 травня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов