Справа № 0940/2040/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3136/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року (прийняте у м. Івано-Франківську суддею Шумеєм М.В.) в адміністративній справі №0940/2040/18 за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом,у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 20.2 рішення Івано-Франківської міської ради № 133-19 від 02.05.2018, яким їй відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 орієнтованою площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир»;

- зобов'язати Івано-Франківську міську раду повторно розглянути на сесії її звернення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 орієнтованою площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир» та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що Івано-Франківська міська рада протиправно відмовила їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 орієнтованою площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир», оскільки така підстава, як «не підтримано МВК», не передбачена чинним законодавством.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Івано-Франківська міська рада, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та за неправильного застосування норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення Івано-Франківської міської ради прийнято у порядок і спосіб, визначений чинним законодавством, а саме на пленарному засіданні сесії міської ради, більшістю голосів та в межах наданої компетенції. Додатково в апеляційній скарзі міська рада звертає увагу на дискреційність своїх повноважень та неприпустимість втручання інших органів у такі повноваження.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є членом Івано-Франківського садівничого товариства «За мир».27.03.2018 вона звернулася до Івано-Франківської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир»; до заяви нею були подані всі необхідні документи, в тому числі і копія виписки із протоколу садівничого товариства.

Однак, пунктом 20.2 рішення № 133-19 від 02.05.2018 Івано-Франківська міська рада відмовила їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 орієнтованою площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир» на підставі того, що «не підтримано МВК».

Не погодившись із цим рішенням та вважаючи його незаконним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення суперечить вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (далі -ЗК України), оскільки апелянт відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, які не передбачені законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

За приписами частин сьомої - одинадцятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Отже,законодавством передбачено вичерпний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

З матеріалів справи видно, що, подана 27.03.2018 заява позивача із додатками відповідає вимогам, встановленим частиною шостою статті 118 ЗК України, а відтак вона підлягала розгляду апелянтом.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що оскаржуване рішення суперечить вимогам частини сьомої статті 118 ЗК України, оскільки міська рада відмовила у наданні зазначеного дозволу з підстав, які не передбачені законодавством, а відтак позов є підставним та підлягає безумовному задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про втручання суду у дискреційні повноваження Івано-Франківської міської ради необхідно вказати таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними повноваженнями є повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення самостійно (на власний розсуд) обирати у конкретній ситуації один із кількох варіантів рішень, кожен із яких є правомірним. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Верховним Судом при розгляді справи № 823/795/17 в постанові від 22.03.2018 року зроблено правовий висновок, згідно якого якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

З огляду на викладене, зазначені доводи апеляційної скарги суд відхиляє.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року в адміністративній справі №0940/2040/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 03 травня 2019 року.