Справа № 1340/4048/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2993/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року (головуючого судді Качур Р.П.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львові о 11 год. 27 хв. повний текст рішення складено 15.02.2019 у справі № 1340/4048/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.09.2018 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 2756 від 03.08.2018 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 537 о/с від 16.08.2018 про звільнення позивача зі служби в поліції, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідно до наказу № 2756 від 03.08.2018, поновити позивача на посаді командира 4 роти Батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції у Львівській області, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років, стягнувши з відповідача в особі відповідача на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, у разі задоволення позову, рішення суду в частині поновлення позивача на службі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання, а також встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року задоволено позов повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, про порушення службової дисципліни позивача, неналежне виконання службових обов'язків, зокрема основних обов'язків, передбачених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2 ч. 3 розділу VI Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, що у подальшому призвело до надзвичайної події - повідомлення позивачу про підозру у вчинені кримінальних правопорушень. Вказує, що службове розслідування проведено на законних підставах, відповідно до вимог Статуту, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом МВС №230 від 12.03.2013, повно та об'єктивно, жодних порушень у його проведенні не має, у строк визначений чинним законодавством, що підтверджує письмовий доказ у формі висновку службового розслідування №244 від 01.08.2018. Отже, імперативна норма частини 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачає, що таке дисциплінарне стягнення як звільнення зі служби вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу. Отже, чинний наказ ГУНП № 2756 від 03.08.2018 підлягав виконанню саме у спосіб визначений згаданою нормою права - шляхом видання наказу по особовому складу № 537 о/с від 16.08.2018 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Звертає увагу, що подаючи до суду позовну заяву позивач зловживав своїми процесуальними правами.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач, ОСОБА_1, проходив службу в органах внутрішніх справ України з 20.11.2002 по 06.11.2015 у Національній поліції України - з 07.11.2015, на посаді - з 02.04.2018 (з 20.06.2017 по 02.04.2018 наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 484 о/с, ОСОБА_1 тимчасово виконував обов'язки командира роти № 4 БПОП).

Наказом № 1975 від 01.06.2018 відповідачем призначено службове розслідування у зв'язку з отриманням 30.05.2018 інформації про затримання 30.05.2018 працівниками Здолбунівського МРВ УСБ України у Рівненській області та прокуратури Львівської області, в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України командира роти № 4 БПОП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 0000062 від 01.04.2017, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 303, ст. 198, ст. 193 Кримінального кодексу України.

04.06.2018 на адресу Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшов лист з прокуратури Львівської області з інформацією, що слідчим відділом прокуратури Львівської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000062 від 01.04.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369, ст. 198, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 368 та ч. 2 ст. 303 Кримінального кодексу України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що поліцейський БПОП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3, під час робочого часу займався сутенерством. Водночас, ОСОБА_3, з метою укриття факту невиходу на роботу передавав неправомірну вигоду командиру 4 роти БПОП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 30 травня 2018 року, ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 303 Кримінального кодексу України. Враховуючи вищенаведене, керуючись вимогами ст. ст. 36, 93 Кримінального процесуального кодексу України, заступник прокурора Львівської області просив призначити службове розслідування з приводу невиходу службових осіб БПОП ГУНП у Львівській області на роботу за період з 2016 по 2018 рік та здійснення ними протиправної діяльності. Також провести вказане розслідування у найкоротший термін, а копію висновку та матеріалів службового розслідування скерувати до прокуратури Львівської області.

Наказом № 2047 від 07.06.2018 Головного управління Національної поліції у Львівській області до службового розслідування додатково залучено провідного спеціаліста СВА ГУНП у Львівській області Горбату М.І.

За наслідками службового розслідування відповідачем складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками БПОП Головного управління Національної поліції у Львівській області (аркуші справи 36-58), згідно з яким проведеним службовим розслідуванням установлено, що командир роти № 4 БПОП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1, приховуючи факти систематичних невиходів підлеглого йому сержанта поліції ОСОБА_3 на роботу, 30.05.2018 близько 23:45 год. на пл. Митній, 6, у м. Львові, отримав від останнього неправомірну вигоду - грошові кошти в сумі 6500,00 грн., після чого був затриманий працівниками слідчого відділу прокуратури Львівської області та Здолбунівського МРВ Управління СБУ у Рівненській області. Такими своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги ст. 18 Закону України «Національну поліцію», відповідно до якої він, як працівник поліції зобов'язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.

Висновком службового розслідування запропоновано за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейською, вимоги п.п. 1,2 ч. 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України № 987 від 04.12.2017 та вимоги п. 5 розділу І, п. 1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейського», затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, на командира роти № 4 БПОП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції (аркуш справи 57).

03.08.2018 відповідачем (за підписом Т.в.о. начальника ГУНП у Львівській області полковника поліції Сабанюка Т.Р.) видано оскаржуваний наказ № 2756 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції (аркуш справи 11)

16.08.2018 Головним Управлінням Національної поліції у Львівській області видано наказ № 537 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України: «Про Національну поліцію», у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідно до наказу № 2756 від 03.08.2018 року (аркуш справи 12).

Позивач не погоджуючись із цими наказами, вважаючи такі протиправними та такими, що слід скасувати звернувся для відновлення своїх прав до суду із цим позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 (далі - Закон № 3460-IV, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами частини 1 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, до прийняття Дисциплінарного статуту Національної поліції України використовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV.

Оскільки, дисциплінарний статут Національної поліції України, який затверджений Законом України від 15.03.2018, набуває чинності лише з 07.10.2018, на працівників рядового і начальницького складу Національної поліції України поширюється дія дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України (ДС ОВС), затвердженого Законом України від 22.02.2006.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3460-IV службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Закону № 3460-IV дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 3460-IV за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 3460-IV службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно статті 12 Закону № 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Закону № 3460-IV визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судом встановлено, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції накладене на позивача наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 2756 від 03.08.2018 за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейською, вимоги п.п. 1,2 ч. 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987 та вимоги п. 5 розділу І, п. 1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейського», затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Підставою для видання спірного наказу є висновок службового розслідування за фактом за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками БПОП ГУНП у Львівській області.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України та проводиться у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 (далі - Інструкція №230 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пункт 1.2. Інструкції №230 визначає службове розслідування як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Оформлення матеріалів службового розслідування регламентовано у розділі VIII Інструкції № 230. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Відповідно до пункту 8.1 Інструкції № 230, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з пунктом 8.3 Інструкції №230, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: - обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; - час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; - посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; - наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; - умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; - вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; - наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником (пункт 8.7 Інструкції №230).

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 28.10.2015, Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 877 від 28.10.2015, з метою організації діяльності підрозділів поліції особливого призначення головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві наказом Міністерства внутрішніх справ України № 987 від 04.12.2017 затверджено Положення про підрозділи поліції особливого призначення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 27.12.2017 за № 1565/31433 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 13 розділу VI Положення, питання щодо порушення клопотань перед керівництвом Головного управління Національної поліції (далі - ГУНП) про заохочення поліцейських, працівників підрозділів, у тому числі про нагородження державними нагородами, присвоєння поліцейським спеціальних звань поліції та рангів держслужбовцям, а також щодо накладення на них дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни належать до компетенції керівників (командирів) підрозділів поліції особливого призначення ГУНП в областях та м. Києві.

Однак згідно з листом «Про надання інформації» батальйону поліції особливого призначення ГУНП у Львівській області від 24.01.2019 року (аркуш справи 158) в період липня-серпня 2018 року на адресу ГУНП у Львівській області клопотання командування БПОП ГУНП у Львівській області про накладення на капітана поліції ОСОБА_1 (екс-командира роти № 4 батальйону) дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не вносилось.

Вищенаведене свідчить про порушення відповідачем порядку накладення на позивача дисциплінарного стягнення, оскільки керівником (командиром) підрозділу поліції особливого призначення клопотання перед керівництвом Головного управління Національної поліції про накладення на позивача дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни не подавалося.

З урахуванням вищевикладеного та аналізу апеляційної скарги, доводи якої не спростовують вказаного порушення відповідачем при прийнятті наказу про звільнення, а тому суд правомірно визнав протиправним наказ відповідача № 2756 від 03.08.2018, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції та про його скасування.

Згідно з частиною 2 статті 16 Закону № 3460-IV, у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Судом встановлено, що позивача наказом № 537 о/с від 16.08.2018, у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідно до наказу № 2756 від 03.08.2018, звільнено з поліції в період тимчасової непрацездатності (перебування на лікарняному), що підтверджується довідками про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 (аркуш справи 14), апелянтом не наводиться будь яких доводів на спростування вказаного.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 3460-IV, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Частиною 2 статті 18 Закону № 3460-IV визначено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 8 жовтня 2013 року (справа № 21-250а13) дійшла висновку, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Дисциплінарного статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Оскільки судом встановлено протиправність наказу відповідача № 2756 від 03.08.2018, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, то прийнятий у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення наказ № 537 о/с від 16.08.2018 у період тимчасової непрацездатності є протиправним та підлягає скасуванню в частині звільнення позивача.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 19 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 27.05.2014 у справі № 21-108а14 та від 28.10.2014 року у справі № 21-484а14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.05.2014 у справі № 6-33цс14, відповідно до яких закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями про обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі №815/1813/15, від 25 березня 2019 року №826/6219/18, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Щодо розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яке підлягає виплаті позивачу, судом першої інстанції проведено правомірно у відповідності статті 235 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Позивачем подано до апеляційного суду клопотання про долучення доказів, а саме довідки про доходи ОСОБА_1 за період з січня 2018 по серпень 2018, яке судом долучено, однак вказана довідка про доходи на переконання апеляційного суду не вказує про порушення судом першої інстанції Порядку обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що здійснений судом на підставі довідки Головного управління національної поліції у Львівській області від 26.10.2018 №408.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 2756 о/с від 03.08.2018 та № 537 о/с від 16.08.2018, в частині звільнення позивача та беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, ОСОБА_1 слід поновити на посаді, з 17.08.2018.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Щодо доводів апелянта про зловживання своїми процесуальними правами позивача, такі є безпідставними, оскільки відповідне клопотання розглянуто судом першої інстанції та ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 відмовлено в його задоволенні із правильним обґрунтуванням суду на підставі матеріалів справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі №1340/4048/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 26.04.2019