Справа № 140/2514/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2056/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Бруновська Н.В.,

судді Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року (головуючий суддя Ксензюк А.Я., оголошено в м. Луцьк) у справі № 140/2514/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення обчислення, нарахування і виплати компенсації за втрату частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строку їх виплати, а саме, з 01 січня 2016 року по листопад 2018 року, зобов'язання невідкладно здійснити обчислення, нарахування і виплату компенсації за втрату частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строку їх виплати, а саме, з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. 07 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив обчислити, нарахувати і виплатити належну йому суму грошової компенсації за несвоєчасну виплату частини пенсії з 01 січня 2016 року за весь період затримки виплати. Проте, листом від 16 листопада 2018 року № 1234/Г-01 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за несвоєчасну виплату частини пенсії, оскільки, відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 803/277/18 відповідачем 30 січня 2018 року було здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року, а розмір доплати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року становить 60310,32 грн., виплата якої буде здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Разом з тим, відповідач не заперечує, що право позивача на перерахунок пенсії виникло з 01 січня 2016 року, в той час, як перерахунок пенсії здійснено лише 30 січня 2018 року. З таким рішенням відповідача позивач не погоджується, оскільки вважає, що воно прийнято з порушенням норм чинного законодавства України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року п позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення ОСОБА_1 обчислення, нарахування і виплати компенсації за втрату частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строку їх виплати, а саме з 01 січня 2016 року по 01 квітня 2018 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити обчислення, нарахування і виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строку їх виплати, а саме з 01 січня 2016 року по 01 квітня 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу в частині відмови позову. Зокрема зазначає, що заборгованість по виплаті позивачу частини доходу (пенсії) в сумі 60310,32 грн., яка не виплачена за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 підлягає компенсації і виплаті без обмеження будь-яким строком. Посилається на практику Верховного Суду, зокрема у справах № 552/5664/17, 336/4675/17.

Відповідача скористався своїм правом на подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначається, що Головним управлінням на підставі ч. 3,4 ст. 63 Закону № 2262, відповідно до Постанови № 103, в порядку Постанови № 45 перераховано пенсію ОСОБА_1 та проводиться її виплата у порядку, передбаченому постановою КМ України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Випадку порушень строків виплати перерахованої пенсії не було, пенсія перерахована, виплата проводиться за вимогами п. 3 Постанови № 103, тому дії головного управління не передбачають компенсацію втрати доходів.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про місце час та дату розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового зсідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за вислугу років, як колишній працівник Міністерства внутрішніх справ України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у справі № 803/289/18 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв'язку із внесенням змін до грошового забезпечення поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції»; зобов'язано ГУ ПФУ у Волинській області провести з 01 січня 2016 року, без обмежень будь-яким строком, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII та постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» із врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення. Дане рішення набрало законної сили 03 травня 2018 року.

ГУ ПФУ у Волинській області згідно із розпорядженнями від 22 березня 2018 року та 02 травня 2018 року, 01 квітня 2018 року, на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у справі № 803/289/18, постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 від суми місячного грошового забезпечення, зазначеного у довідці Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 19 березня 2018 року № 554. Виплата перерахованої пенсії у розмірі 60 310 грн 32 коп. за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року позивачу в повному обсязі на даний час не проведена, проте проводиться в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

07 листопада 2018 року позивач звернувся до що ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, у якій просив провести нарахування компенсації за період з 01 січня 2016 року за весь період затримки виплати відповідно до вимог Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 16 листопада 2018 року № 1234/Г-01 надало позивачу відповідь, у якій зазначило, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду проведено перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2016 року, виплата якої в сумі 6 898 грн 10 коп. проводиться з 01 січня 2018 року. Доплата перерахованої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 60 310 грн 10 коп. буде виплачуватись у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки відповідач не здійснив належні позивачу нарахування та виплату суми пенсії, то суд дійшов висновку про наявність підстав для компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Водночас, суд зазначає, що позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області підлягає до задоволення в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання здійснити обчислення, нарахування і виплату компенсації за втрату частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строку їх виплати, з 01 січня 2016 року по день проведення перерахунку, а саме 01 квітня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Європейський суд з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 336/4675/17.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому апеляційний суд вважає за можливе застосувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58), відповідно до якої принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» серія A. 303-A від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року у справі № 140/2514/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рушення.

У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська