Справа № 0340/1905/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/1727/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м. Луцьк, повний текст складено 20.12.2018) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача б/н від 24.07.2018 на суму 8498,60 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7433,45 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7411,53 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1762,45 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1906,77 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 6480,37 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1789,24 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7767,19 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1154,66 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 808,75 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7581,44 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2327,60 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 914,99 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2024,28 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8385,13 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8577,36 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 273 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2633,36 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8409,93 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7331,65 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 9614,99 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8409,93 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8787,51 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1306,34 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1060,75 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11951,04 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 2820,48 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 10215,36 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 3669,12 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 12243,84 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11717,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11683,20 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 1274,88 грн; №0- 0318 від 24.07.2018 на суму 11717,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 3005,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 13396,80 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що під час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а тому просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої є оброблення насіння для відтворення, вирощування зернових культур (крім рису) бобових культур і насіння олійних культур, розведення свиней, виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах. Наведене підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому, позивач є власником нежитлових приміщень в АДРЕСА_1, а саме: свинарник (Ж-1), конюшня (3-1), зерносклад №6(Л-1), зерносклад (К-1), зерносклад №4(М-1), зерносклад №3(Н-1), зерносклад №5(К-1), адміністративно-лабораторний корпус, авто вагова, мехзерносклад №8, мехзерносклад №7, зерносклад №1, майстерня Е-1, робоча очисна башта. Наведене підтверджується Витягами про державну реєстрацію речових прав.

З аналізу положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 вбачається: Код 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництво та рибного господарства. Цей клас включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності: корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, сільськогосподарські силоси. Код 1271.1. Будівлі для тваринництва. 1271.3 будівлі для зберігання зерна. Отже, майно, належне ОСОБА_1 використовується останньою для сільськогосподарського товарного виробництва.

Також, ОСОБА_1 є Орендарем земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 1,00 (один) га, що розташована в межах адміністративно-територіальної одиниці: Волинська область, Камінь-Каширський район, цільове призначення А.01.03, категорія земель із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства і використовується для сільськогосподарського товарного виробництва.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

Представник позивача повідомляв суду, що у зв'язку з перебуванням довірителя за межами України можливості подати наведений Договір немає, однак інформація на підтвердження цих пояснень повинна міститись в діючих електронних реєстрах, до яких в останнього доступу не має.

Всупереч зазначеним нормам процесуального права суд не сприяв в реалізації цього права, не витребував необхідні дані (не зважаючи на наявний доступ до електронних реєстрів з інформацією про договори оренди земельних ділянок), не оголосив перерви в судовому засіданні, не з'ясував коли позивач зможе надати представнику чи суду Договір оренди та не вчинив інших дій, які необхідні для повного і всебічного розгляду справи.

Згідно п. «ж» ст. 266.2.2 ПК України не є об'єктом оподаткування: - будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд першої інстанції на вказані норми матеріального права уваги не звернув, не дав належної оцінки посиланням позивача про наявність у неї статусу сільськогосподарського товаровиробника та не повідомив відповідачам про необхідність надання спростування вказаній інформації, оскільки саме на них лежить обов'язок доказування.

Наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків. Згідно з Розділом І п.2 Порядку цей Порядок визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Відповідно до Розділу ІІ (порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків) п.8 при складанні податкового повідомлення-рішення йому присвоюється номер, який вноситься до реєстру, передбаченого пунктом 1 розділу IV цього Порядку, та складається з: порядкового номера у межах підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - перші 7 цифр номера; номера підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - наступні 4 цифри номера; номера контролюючого органу - наступні 4 цифри номера (додатково для податкового повідомлення-рішення за формою «Ф».

Зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вбачається відсутність будь-яких номерів, які є обов'язковою умовою для такого роду рішень контролюючого органу. Волинський окружний адміністративний суд залишив поза увагою відсутність будь-яких номерів в 24 (двадцяти чотирьох) податкових повідомленнях-рішеннях, як наслідок прийняв суперечливе рішення.

Відповідно до норм ч.4 ст. 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Не зважаючи на приписи ч.4 ст. 71 КАС України відповідач по справі приховав від суду те, що контролюючий орган уже виносив відносно позивача податкові повідомлення-рішення по тих самих об'єктах нерухомості на ті самі суми зобов'язань за аналогічний період 31 березня 2018 року (ідентичні до оскаржених у даній справі ППР ГУ ДФС). Наведене підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями від 31.03.2018, прийнятими за податковий період - 2016 рік: на суму 1060,75 грн, 9614,99 грн, 8409,93 грн, 8787,51 грн, 1306,34 грн, 2633,36 грн, 8577,36 грн, 2024,28 грн, 8385,13 грн, 273 грн та податковими повідомленнями рішеннями від 31.03.2018, прийнятими за податковий період - 2017 рік: №0-0304 на суму 12243,84 грн, №0-0304 на суму 11683 грн, №0-0304 на суму 10215,36 грн, №0-0304 на суму 3005,76 грн, №0- 0304 на суму 11717,76 грн, №0-0304 на суму 1274,88 грн, №0-0304 на суму 2820,48 грн, 0-0304 на суму 1951,04 грн.

Таким чином, було залишено поза увагою практику Європейського суду з прав людини у справах Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд в своїх рішеннях встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, вказавши, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку. Також, безпідставно не взято до уваги положення пункту 5.4. рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005, відповідно до якого конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод.

Крім того, Волинським окружним судом було проігноровано і норми ч.2 ст. 71 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Як наслідок, було протиправно покладено обов'язок і тягар доказування на позивача, з іншої сторони відповідачем не було надано жодного доказу, з огляду на який можна було б зробити висновок, що ОСОБА_1 фізична особа-підприємець не є сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на праві приватної власності за ОСОБА_1 зареєстровано нежитлові приміщення в АДРЕСА_1, а саме: свинарник (Ж-1) загальною площею 293,8 кв.м; конюшня (З-1) загальною площею 189,6 кв.м; приміщення зерноскладу №6(Л-1) загальною площею 1244,9 кв.м; приміщення зерноскладу №5 (К-1) загальною площею 1395,5 кв.м; приміщення зерноскладу №4 (М-1) загальною площею 1275,4 кв.м; приміщення зерноскладу №3 (Н-1) загальною площею 1064,1 кв.м; зерносклад №1 загальною площею 1217 кв.м; адміністративно-лабораторний корпус загальною площею 382,2 кв.м; авто вагова 30 т А-30 загальною площею 132,8 кв.м; мехзерносклад №7 площею 1220,6 кв.м; мехзерносклад №8 площею 1220,6 метрів кв.; майстерня Е-1 загальною площею 289,4 кв.м.; робоча очисна башня.

Головним управлінням ДФС у Волинській області, згідно п.п. 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, проведено нарахування ОСОБА_1 сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2017 роки.

За результатами такого нарахування Головним управлінням Державної фіскальної служби у Волинській області винесені податкові повідомлення-рішення: без номеру (далі б/н) від 24.07.2018 на суму 8498,60 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7433,45 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7411,53 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1762,45 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1906,77 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 6480,37 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1789,24 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7767,19 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1154,66 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 808,75 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7581, 44 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2327,60 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 914,99 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2024,28 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8385,13 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8577,36 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 273 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2633,36 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8409,93 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7331,65 грн; ППР б/н від 24.07.2018 на суму 9614,99 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8409,93 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8787,51 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1306,34 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1060,75 грн; №0-0318 від 24,07.2018 на суму 11951,04 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 2820,48 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 10215,36 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 3669,12 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 12243,84 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11717,76 грн; ППР №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11683,20 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 1274,88 грн; №0- 0318 від 24.07.2018 на суму 11717,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 3005,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 13396,80 грн.

Надаючи правову оцінку нарахованим Головним управлінням Державної фіскальної служби у Волинській області ОСОБА_1 сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2017 роки та, як наслідок, винесеним спірним податковим повідомленням-рішенням, судом першої інстанції вірно враховано, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлений статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно п.п.266.1.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.266.2.1 та п.266.2.2 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно п. «ж» зазначеної вище норми не є об'єктом оподаткування серед іншого будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно п.266.3.1 та п.266.3.2 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.266.5.1 ст.266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин пункту «є» п.п.266.2.2. ст.266 ПК України, оскільки споруди належні на праві власності позивачці не є будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, як то вимагає вказана норма.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції чинній на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень) не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. З огляду на це, суд першої інстанції вважав, що для наявності підстав для застосування п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України повинні бути наявні дві ознаки, перше: такі будівлі і споруди повинні перебувати у власності саме сільськогосподарських товаровиробників, а по-друге: такі будівлі та споруди повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто, безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таких сільськогосподарських товаровиробників.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згадані вище будівлі і споруди, що підтверджується Витягами про державну реєстрацію речових прав, а саме свинарник (Ж-1), конюшня (3-1), зерносклад №6(Л-1), зерносклад (К-1), зерносклад №4(М-1), зерносклад №3(Н-1), зерносклад №5/К-1/, адміністративно-лабораторний корпус, авто вагова, мехзерносклад №8, мехзерносклад №7, зерносклад №1, майстерня Е-1, робоча очисна башта перебувають у власності саме сільськогосподарського товаровиробника, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої є оброблення насіння для відтворення, вирощування зернових культур (крім рису) бобових культур і насіння олійних культур, розведення свиней, виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах. Наведене підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Отже позивач є особою, на яку поширюються положення п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції чинній на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень).

Щодо тверджень суду першої інстанції, що такі будівлі та споруди повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто, безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таких сільськогосподарських товаровиробників, то колегія суддів зазначає, що положення п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції чинній на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень) передбачають лише вимогу про те, що такі будівлі і споруди «призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності», та не вказано, що вони не є об?єктом оподаткування лише у випадку задіяння їх у сільськогосподарському виробництві. У матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили про використання згаданих вище будівель та споруд не у сільськогосподарській діяльності.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає некоректним використання судом першої інстанції при розгляді справи, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, тлумачення понять «сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари)» та «сільськогосподарський товаровиробник» визначених п.14.1.234 та п.14.1.235 ст.14 ПК України, оскільки такі визначення, як то зазначено у вказаних нормах, підлягають використанню для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, а стаття 266 ПК України знаходиться у розділі ХІІ глави 1 ПК України.

Крім того, помилковим є використання судом першої інстанції правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 у справі №806/2676/17 (адміністративне провадження №К/9901/28719/18), оскільки у вказаній справі надано правову оцінку положенням п. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України за яким не є об?єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з метою усунення неоднозначного тлумачення положень п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавцем Законом України №2628-VIII від 23.11.2018 р. п. «ж» викладено в такій редакції «будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого та введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 вбачається: Код 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництво та рибного господарства. Цей клас включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності: корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, сільськогосподарські силоси. Код 1271.1. Будівлі для тваринництва. 1271.3 будівлі для зберігання зерна. Отже, майно, належне ОСОБА_1 призначене для використання останньою для сільськогосподарського товарного виробництва.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що об'єкти нерухомості, а саме: свинарник (Ж-1) загальною площею 293,8 кв.м; конюшня (З-1) загальною площею 189,6 кв.м; приміщення зерноскладу № 6(Л-1) загальною площею 1244,9 кв.м; приміщення зерноскладу № 5 (К-1) загальною площею 1395,5 кв.м; приміщення зерноскладу № 4 (М-1) загальною площею 1275,4 кв.м; приміщення зерноскладу № 3 (Н-1) загальною площею 1064,1 кв.м; зерносклад № 1 загальною площею 1217 кв.м; адміністративно-лабораторний корпус загальною площею 382,2 кв.м; авто вагова 30 т А-30 загальною площею 132,8 кв.м; мехзерносклад № 7 площею 1220,6 кв.м; мехзерносклад № 8 площею 1220,6 метрів кв; майстерня Е-1 загальною площею 289,4 кв.м; робочеочисна башня, які на праві власності належить позивачу, підпадають під дію пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а відтак не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який визначений статтею 266 Податкового кодексу України.

Отже, враховуючи наведені норми, та встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо таке прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а позовні вимоги - задовольнити.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то така не підлягає задоволенню, оскільки нею не надано суду доказів понесення таких витрат, згідно ст. 134 КАС України.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року по справі № 0340/1905/18.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: б/н від 24.07.2018 на суму 8498,60 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7433,45 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7411,53 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1762,45 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1906,77 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 6480,37 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1789,24 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7767,19 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1154,66 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 808,75 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7581,44 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2327,60 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 914,99 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2024,28 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8385,13 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8577,36 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 273 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 2633,36 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8409,93 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 7331,65 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 9614,99 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8409,93 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 8787,51 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1306,34 грн; б/н від 24.07.2018 на суму 1060,75 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11951,04 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 2820,48 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 10215,36 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 3669,12 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 12243,84 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11717,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 11683,20 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 1274,88 грн; №0- 0318 від 24.07.2018 на суму 11717,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 3005,76 грн; №0-0318 від 24.07.2018 на суму 13396,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2163 (дві тисячі сто шістдесят три) гривні 48 копійок та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3245 (три тисячі двісті сорок п'ять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.М. Судова-Хомюк

І.В. Глушко

повний текст складено 03.05.2019