Справа № 9901/216/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №9901/216/19
адміністративне провадження №П/9901/216/19
Колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду під головуванням судді Бевзенка В.М., за участі суддів: Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г., Шарапи В.М. постановлено ухвалу від 02.05.2019 по справі №9901/216/19, якою відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправним та скасування Указу від 4 квітня 2019 року №100/2019 «Про конкурс із добору кандидатів для обрання суддею Європейського суду з прав людини від України».
Поділяючи позицію колег щодо необхідності відмови у задоволені означеної вище заяви, вважаю мотиви такої відмови передчасними та неповними, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, одночасно з пред'явленням позову до Президента України Порошенка П.О. про визнання протиправним та скасування Указу від 4 квітня 2019 року №100/2019 «Про конкурс із добору кандидатів для обрання суддею Європейського суду з прав людини від України», представником позивача,- ОСОБА_4, було подано заяву про забезпечення позову, у якій остання просить Суд заборонити Конкурсній комісії з добору кандидатів для обрання суддею Європейського суду з прав людини від України вчиняти будь-які дії спрямовані на проведення конкурсу з добору кандидатів для обрання суддею Європейського суду з прав людини від України, до винесення остаточного судового рішення по справі.
На обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову представник позивача вказує на те, що дії відповідача є такими, що містять очевидні ознаки протиправності та суперечать чинному законодавству України.
Відмовляючи в задоволенні цієї заяви, Верховний Суд виходив з того, що заявлене прохання спрямоване на зупинення дії (реалізації, виконання) положень оскарженого Указу Президента України Порошенка П.О. від 4 квітня 2019 року №100/2019 "Про конкурс із добору кандидатів для обрання суддею Європейського суду з прав людини від України", що прямо заборонено пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС України.
Так, пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов'язку вчиняти певні дії.
Проте, обмежившись наведеним обґрунтуванням, колегією суддів жодним чином не було проаналізовано ні прийнятність такої заяви, ні обґрунтованість безпосередньо доводів і вимог заявника.
Так, вирішуючи питання про забезпечення позову суд, в першу чергу, має здійснити перевірку належності суб?єкта, який звернувся до суду, прийнятність та допустимість заяви, і лише потім - надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, та наявності підстав до задоволення такої заяви.
При цьому, у суду є достатні підстави приступити до перевірки заяви про забезпечення позову по суті лише за умови встановлення обґрунтованості доводів особи, яка звернулась до суду, про порушення її прав. Тут варто зауважити, що при вирішенні питання допустимості ще не йде мова про те, чи дійсно має місце порушення права (оскільки це є питанням обґрунтованості позову), а лише про те, чи є таке порушення можливим.
Наведе узгоджується із приписами частини другої статті 150 КАС України, відповідно до якої забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведеної норми, дозволяє дійти висновку, що суд має не лише здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо наявності обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а й щодо наявності порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Недотримання наведеної умови суперечить цілям інституту забезпечення позову та в цілому завданню адміністративного судочинства, встановленому статтею КАС України.
В даному випадку представником позивача не надано об'єктивних доказів, які б свідчили про існування порушеного права, свободи чи інтересу, який підлягає судовому захисту, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, так само як і неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.
Однак, жодна з наведених обставин колегією суддів проаналізована не була.
Крім того, важливим є інший аспект. Суд помилково ототожнив предмет спору, - правомірність Указу Президента України від 4 квітня 2019 року №100/2019 «Про конкурс із добору кандидатів для обрання суддею Європейського суду з прав людини від України», з діями Конкурсної комісії, спрямованими на проведення відповідного конкурсу, не врахувавши при цьому, що Конкурсна комісія не є відповідачем у даній справі, її дії не оскаржуються позивачем, а Верховний Суд, відповідно, не є тим судом, що уповноважений в силу Закону надавати правову оцінку правомірності чи неправомірності таких дій.
Таким чином, на моє переконання, суд передчасно застосував положення пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС України, не встановивши належність особи, яка звернулась до суду, прийнятність заяви про забезпечення позову, не розглянувши належним чином заявлену вимогу, доводи й аргументи заявника на її підтвердження та не надавши оцінку наведеним вище обставинам.
Суддя Верховного Суду І.Л. Желтобрюх