Справа № 826/4305/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2019 року № 826/4305/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія»
доДержавної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
представники сторін:позивача - Колесник В.А.; відповідача - Гайдай В.М.,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення № від 30.09.2015, № від 30.09.2015.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Акт документальної виїзної перевірки позивача № 813/26-54-00-04-07/32346759 від 09.09.2015 не містить систематизованого викладу обставин, в ньому не зазначено, якими саме документами чи відсутністю яких документів підтверджується вчинення порушень, які докази спростовують реальність господарських операцій; підставою для проведення перевірки позивача та висновків щодо нікчемності фінансово-господарських операцій став лист СУ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС м. Києва та постанова старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС м. Києва, в яких йдеться про кримінальне провадження стосовно ТОВ «Вест-Торг», яке в 2014 році провело сумнівні операції з ТОВ «Авіса Систем» та про фіктивність діяльності ТОВ «Авіса Систем» в 2012-2013 роках; проте 01.04.2013 відбулась зміна керівника та засновників ТОВ «Авіса Систем», і позивач мав ділові стосунки із вказаним підприємством до зазначених змін; посилання в Акті перевірки на відсутність ТОВ «Авіса Систем» за місцезнаходженням та неможливість вказаним підприємством виконувати обов'язки за договорами через відсутність найманих працівників та основних засобів не підтверджується жодними доказами; податкова відповідальність є індивідуальною і позивач не може відповідати за порушення податкової дисципліни його контрагентами; ТОВ «Авіса Систем» поставляло позивачу периферійні електронні прилади (лампи, транзистори, перемикачі, металеві шафи, контролери, стяжки, панелі розподільних щитів, вилки для розеток тощо), що повністю узгоджується як із видами господарської діяльності ТОВ «Авіса Систем», так й із видами господарської діяльності позивача, а отже господарські операції є типовими для обох суб'єктів господарювання; сформовані податкові накладні відповідають вимогам ст. 201 ПК України, а отже є підставою для формування податкового кредиту; поставка товару оформлювалась видатковими накладними, а отже витрати позивача підтверджені необхідними первинними документами.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Огурцову О.П.

04.04.2016 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/4305/16 та призначено справу до судового розгляду на 05.07.2016.

05.07.2016, у зв'язку із перебуванням судді Огурцова О.П. у відпустці, судове засідання по справі № 826/4305/16 знято з розгляду. Наступне судове засідання призначено на 05.08.2016.

01.08.2016 до суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивач мав взаємовідносини із ТОВ «Авіса Систем» в період з 01.10.2012 по 31.01.2013; досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000028 встановлено, що ТОВ «Авіса Систем» фактично не здійснювало господарські операції та має ознаки фіктивності; в ході проведення документальної позапланової перевірки позивачем не надано документального підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Авіса Систем», як і не надано документального підтвердження в обґрунтування необхідності фінансово-господарських операцій із ТОВ «Авіса Систем»; провести зустрічну звірку ТОВ «Авіса Систем» щодо підтвердження взаємовідносин із позивачем неможливо, оскільки ТОВ «Авіса Систем» з квітня 2013 року не подає звітність, місцезнаходження посадових осіб підприємства невідоме; ланцюг постачання товарів (робіт, послуг) від продавців до покупців, в тому числі від ТОВ «Авіса Систем» до позивача, відсутній; встановити мету, з якою позивач перераховував кошти ТОВ «Авіса Систем» неможливо, а отже зазначені витрати позивача не можуть бути пов'язані із провадженням господарської діяльності, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для податкового обліку операцій із ТОВ «Авіса Систем».

04.08.2016 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає про безпідставність висновків відповідача, зроблених в Акті перевірки. Крім того, позивач зазначає, що 27.08.2015 позивачу було надано для ознайомлення наказ № 1770 від 27.08.2015 «Про проведення документальної позапланової перевірки» та пред'явлено направлення № 1944/26-54-22-04 від 27.08.2015; на копії наказу та на направленні керівником позивача було зроблено запис про недопуск до перевірки; відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України в разі відмови платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки складається акт, яких засвідчує факт відмови; в порушення наведеної норми відповідач провів перевірку та склав Акт перевірки; до моменту укладення договорів із ТОВ «Авіса Систем» позивач перевірив вказаного контрагента у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у реєстрі платників ПДВ, отже позивач зробив все можливе для з'ясування правосуб'єктності свого контрагента; у висновках досудового розслідування зазначено про ознаки фіктивності ТОВ «Авіса Систем» під час взаємовідносин із ТОВ «Вест Торг» в період з 14.02.2014 по 06.06.2014; 01.04.2013 відбулась зміна керівника та засновника ТОВ «Авіса Систем», а отже діяльність ТОВ «Авіса Систем» після зміни керівника та засновника не має жодного відношення до періоду взаємовідносин даного підприємства із позивачем; в постанові слідчого не зазначено про порушення податкового законодавства ТОВ «Авіса Систем», а зазначено лише про ухилення від сплати податків ТОВ «Вест Торг»; посилання в Акті перевірки на постанову слідчого СУ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві не може бути прийнято в якості доказу, оскільки відповідно до ст. 72 КАС України лише вирок суду, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду; у позивача відсутній обов'язок контролювати дотримання вимог податкового законодавства контрагентами; відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, невідображення контрагентом будь-яких операцій в своєму бухгалтерському чи податковому обліку не є підставою для сторнування таких записів суб'єкта підприємництва; надані до матеріалів справи первинні документи підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Авіса Систем»; основним видом діяльності ТОВ «Авіса Систем» є оптова торгівля комп'ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням (КВЕД 46.51), тоді як основним видом діяльності позивача є електромонтажні роботи (КВЕД 43.21); таким чином фінансово-господарські відносини між ТОВ «Авіса Систем» та позивачем були цілком типовими для обох суб'єктів.

В судовому засіданні 05.08.2016 суд, заслухавши пояснення представників сторін, оголосив перерву до 22.09.2016.

В судовому засіданні 22.09.2016 суд поставив на обговорення питання щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Представники сторін не заперечували щодо розгляду справи в порядку письмового провадження. Суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розпорядженням Керівника апарату суду № 4953 від 10.10.2017 справу № 826/4305/16 передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 826/4305/16 передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою від 27.10.2017 суддя Пащенко К.С. прийняв справу № 826/4305/16 до свого провадження та призначив до судового розгляду у судовому засіданні на 18.12.2017.

18.12.2017 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на неявку сторін розгляд справи було відкладено на 05.02.2018.

05.02.2018 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 05.02.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи та перейшов до розгляду справи по суті. Суд оголосив перерву в судовому засіданні до 19.03.2018.

19.03.2018 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Також від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначає, що товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом; за наявності первинних документів, неподання ТТН не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

В судовому засіданні 19.03.2018 суд, заслухавши пояснення представників сторін, а також клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, оголосив перерву до 17.04.2018.

В судовому засіданні 17.04.2018 суд оглянув матеріали справи. Крім того, представники сторін звернулися до суду із клопотанням про розгляд справи в письмовому провадженні.

Заслухавши в судовому засіданні представників сторін та зважаючи на заявлене клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд ухвалив адміністративну справу, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Авіса Систем» за період з 01.09.2012 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 138.2 ст. 138 та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 166 305,00 грн., в тому числі за 2012 рік - в сумі 125 937,00 грн., за 2013 рік - в сумі 40 368,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 162 433,00 грн., в тому числі за жовтень 2012 року - у сумі 19 308,00 грн., за листопад 2012 року - у сумі 71 234,00 грн., за грудень 2012 року - у сумі 29 398,00 грн., за січень 2013 року - у сумі 42 493,00 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 813/26-54-22-04-07/32346759 від 09.09.2015 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 30.09.2015, яким позивачу нараховано грошове зобов'язання в сумі 207 881,25 грн. за платежем «податок на прибуток приватних підприємств», з яких: 166 305,00 грн. - за основним платежем, 41 576,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 30.09.2015, яким позивачу нараховано грошове зобов'язання в сумі 243 649,50 грн. за платежем «податок на додану вартість», з яких: 162 433,00 грн. - за основним платежем, 81 216,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач звернувся до відповідача із запереченнями на Акт перевірки № 813/26-54-22-04-07/32346759 від 09.09.2015, за результатами розгляду яких висновки Акта перевірки залишені без змін, а заперечення - без задоволення, про що відповідач повідомив позивача листом (вих. № 22085/10/26-54-22-04-19 від 25.09.2015).

Позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою (вих. № 36596/6 від 25.12.2015) на податкові повідомлення-рішення № від 30.09.2015 та № від 30.09.2015, в якій просив податкові повідомлення-рішення скасувати.

Рішенням про результати розгляду скарги (вих. № 3293/6/99-99-1001-04-25 від 16.02.2016) Державна фіскальна служба податкові повідомлення-рішення № від 30.09.2015 та № від 30.09.2015 залишила без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачене законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

У відповідності до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

При цьому, п.198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Вищим адміністративним судом України в листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ, згідно з визначенням, містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм у їх сукупності свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що для формування витрат та податкового кредиту необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, господарські операції для визначення витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Іншими словами, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. В свою чергу, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

З врахуванням вказаної позиції суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Авіса Систем».

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Електротехнічна компанія» зареєстровано 12.03.2003, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 1 009207.

18.03.2003 ТОВ «Електротехнічна компанія» взято на облік у ДПІ у Оболонському районі м. Києва. 01.04.2003 ТОВ «Електротехнічна компанія» було зареєстровано платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100224940.

Основним видом економічної діяльності ТОВ «Електротехнічна компанія» є електромонтажні роботи (КВЕД 43.21).

ТОВ «Авіса Систем» було зареєстровано 06.09.2012, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 1 029836.

10.09.2012 ТОВ «Авіса Систем» взято на облік у ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Основними видами економічної діяльності ТОВ «Авіса Систем» є: оптова торгівля комп'ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням (КВЕД 46.51), електромонтажні роботи (КВЕД 43.21), оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворення звуку й зображення (КВЕД 46.43), оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього (КВЕД 46.52).

26.10.2012 між ТОВ «Авіса Систем» (постачальник) ТОВ «Електротехнічна компанія» (покупець) було укладено договір поставки товару № 121006, відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 3.2. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його за умовами даного договору; кількість, ціна та асортимент товару вказується в рахунках-фактурах та накладних, які є невід'ємною часиною договору; здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться у присутності уповноважених представників сторін; товар вважається переданий постачальником покупцю й прийнятий покупцем за кількістю і якістю в разі підписання сторонами видаткових накладних та акту приймання-передачі.

Договір укладений з дотриманням істотних умов, підписаний директором ТОВ «Авіса Систем» ОСОБА_2 з одного боку, директором ТОВ «Електротехнічна компанія» ОСОБА_1. - з іншого боку, скріплений печатками сторін та відповідає вимогам ст.ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору № 121006 від 26.10.2012 постачальник поставив, а покупець прийняв:

- товар на суму 59 999,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-20 від 30.10.2012;

- товар на суму 55 851,56 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-21 від 31.10.2012;

- товар на суму 53 683,18 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-4 від 02.11.2012;

- товар на суму 57 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-6 від 05.11.2012;

- товар на суму 51 105,72 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-8 від 06.11.2012;

- товар на суму 59 400,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-10 від 09.11.2012;

- товар на суму 365 672,44 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-12 від 12.11.2012;

- товар на суму 42 508,84 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-5 від 06.12.2012;

- товар на суму 23 186,76 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-9 від 14.12.2012;

- товар на суму 242 294,02 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-17 від 29.01.2013.

За вказаними господарськими операціями ТОВ «Авіса Систем» оформило наступні податкові накладні:

- податкову накладну № 20 від 30.10.2012 на суму 59 999,00 грн., в т.ч. ПДВ 9 999,83 грн.;

- податкову накладну № 21 від 31.10.2012 на суму 55 851,56 грн., в т.ч. ПДВ 9 308,59 грн.;

- податкову накладну № 4 від 02.11.2012 на суму 53 683,18 грн., в т.ч. ПДВ 8 947,20 грн.;

- податкову накладну № 6 від 05.11.2012 на суму 57 600,00 грн., в т.ч. ПДВ 9 600,00 грн.;

- податкову накладну № 8 від 06.11.2012 на суму 51 105,72 грн., в т.ч. ПДВ 8 517,62 грн.;

- податкову накладну № 10 від 09.11.2012 на суму 59 400,00 грн., в т.ч. ПДВ 9 900,00 грн.;

- податкову накладну № 12 від 12.11.2012 на суму 35 672,44 грн., в т.ч. ПДВ 5 945,41 грн.;

- податкову накладну № 5 від 06.12.2012 на суму 42 508,84 грн., в т.ч. ПДВ 7 084,81 грн.;

- податкову накладну № 9 від 14.12.2012 на суму 23 186,76 грн., в т.ч. ПДВ 3 864,46 грн.;

- податкову накладну № 11 від 24.12.2012 на суму 51 090,00 грн., в т.ч. ПДВ 8 515,00 грн.;

- податкову накладну № 10 від 23.01.2013 на суму 12 350,94 грн., в т.ч. ПДВ 2 058,49 грн.;

- податкову накладну № 11 від 24.01.2013 на суму 30 365,76 грн., в т.ч. ПДВ 5 060,96 грн.;

- податкову накладну № 15 від 25.01.2013 на суму 43 966,72 грн., в т.ч. ПДВ 7 327,79 грн.;

- податкову накладну № 16 від 28.01.2013 на суму 54 456,96 грн., в т.ч. ПДВ 9 076,16 грн.;

- податкову накладну № 17 від 29.01.2013 на суму 50 063,64 грн., в т.ч. ПДВ 8 343,94 грн.

01.11.2012 між ТОВ «Авіса Систем» (постачальник) ТОВ «Електротехнічна компанія» (покупець) було укладено договір поставки товару № 121103, відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 3.2. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його за умовами даного договору; кількість, ціна та асортимент товару вказується в рахунках-фактурах та накладних, які є невід'ємною часиною договору; здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться у присутності уповноважених представників сторін; товар вважається переданий постачальником покупцю й прийнятий покупцем за кількістю і якістю в разі підписання сторонами видаткових накладних та акту приймання-передачі.

Договір укладений з дотриманням істотних умов, підписаний директором ТОВ «Авіса Систем» ОСОБА_2 з одного боку, директором ТОВ «Електротехнічна компанія» ОСОБА_1. - з іншого боку, скріплений печатками сторін та відповідає вимогам ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору № 121103 від 01.11.2012 постачальник поставив, а покупець прийняв:

- товар на суму 59 996,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-3 від 02.11.2012;

- товар на суму 50 986,38 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-11 від 09.11.2012.

За вказаними господарськими операціями ТОВ «Авіса Систем» оформило наступні податкові накладні:

- податкову накладну № 3 від 02.11.2012 на суму 59 996,60 грн., в т.ч. ПДВ 9 999,43 грн.;

- податкову накладну № 11 від 09.11.2012 на суму 50 986,38 грн., в т.ч. ПДВ 8 497,73 грн.

01.11.2012 між ТОВ «Авіса Систем» (постачальник) ТОВ «Електротехнічна компанія» (покупець) було укладено договір поставки товару № 121104, відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 3.2. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його за умовами даного договору; кількість, ціна та асортимент товару вказується в рахунках-фактурах та накладних, які є невід'ємною часиною договору; здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться у присутності уповноважених представників сторін; товар вважається переданий постачальником покупцю й прийнятий покупцем за кількістю і якістю в разі підписання сторонами видаткових накладних та акту приймання-передачі.

Договір укладений з дотриманням істотних умов, підписаний директором ТОВ «Авіса Систем» ОСОБА_2 з одного боку, директором ТОВ «Електротехнічна компанія» ОСОБА_1. - з іншого боку, скріплений печатками сторін та відповідає вимогам ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору № 121104 від 01.11.2012 постачальник поставив, а покупець прийняв:

- товар на суму 58 960,54 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-2 від 02.11.2012.

За вказаними господарськими операціями ТОВ «Авіса Систем» оформило наступні податкові накладні:

- податкову накладну № 2 від 02.11.2012 на суму 58 960,54 грн., в т.ч. ПДВ 9 826,76 грн.

24.12.2012 між ТОВ «Авіса Систем» (постачальник) ТОВ «Електротехнічна компанія» (покупець) було укладено договір поставки товару № 121203, відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 3.2. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його за умовами даного договору; кількість, ціна та асортимент товару вказується в рахунках-фактурах та накладних, які є невід'ємною частиною договору; здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться у присутності уповноважених представників сторін; товар вважається переданий постачальником покупцю й прийнятий покупцем за кількістю і якістю в разі підписання сторонами видаткових накладних та акту приймання-передачі.

Договір укладений з дотриманням істотних умов, підписаний директором ТОВ «Авіса Систем» ОСОБА_2 з одного боку, директором ТОВ «Електротехнічна компанія» ОСОБА_1. - з іншого боку, скріплений печатками сторін та відповідає вимогам ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору № 121203 від 24.12.2012 постачальник поставив, а покупець прийняв:

- товар на суму 8 755,20 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-5 від 16.01.2013;

- товар на суму 59 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-12 від 24.12.2012;

- товар на суму 54 998,96 грн., що підтверджується видатковою накладною № АС-12 від 24.01.2013.

За вказаними господарськими операціями ТОВ «Авіса Систем» оформило наступні податкові накладні:

- податкову накладну № 12 від 24.12.2012 на суму 59 600,00 грн., в т.ч. ПДВ 9 933,33 грн.;

- податкову накладну № 12 від 24.01.2013 на суму 54 998,96 грн., в т.ч. ПДВ 9 166,49 грн.;

- податкову накладну № 5 від 16.01.2013 на суму 8 755,20 грн., в т.ч. ПДВ 1 459,20 грн.

Факт оплати отриманих позивачем від ТОВ «Авіса Систем» товарів підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, а саме:

- № від 30.10.2012 на суму 43 650,00 грн.

- № від 30.10.2012 на суму 16 349,00 грн.;

- № від 31.10.2012 на суму 46 345,50 грн.;

- № від 31.10.2012 на суму 9 506,06 грн.;

- № від 02.11.2012 на суму 53 683,18 грн.;

- № від 02.11.2012 на суму 59 996,60 грн.;

- № від 02.11.2012 на суму 58 960,54 грн.;

- № від 05.11.2012 на суму 57 600,00 грн.;

- № від 06.11.2012 на суму 29 805,72 грн.;

- № від 06.11.2012 на суму 21 300,00 грн.;

- № від 09.11.2012 на суму 50 986,38 грн.;

- № від 09.11.2012 на суму 59 400,00 грн.;

- № від 12.11.2012 на суму 18 013,72 грн.;

- № від 27.11.2012 на суму 9 896,72 грн.;

- № від 06.12.2012 на суму 20 457,32 грн.;

- № від 07.12.2012 на суму 6 548,12 грн.;

- № від 12.12.2012 на суму 15 503,40 грн.;

- № від 14.12.2012 на суму 18 060,36 грн.;

- № від 21.12.2012 на суму 5 126,40 грн.;

- № від 24.12.2012 на суму 59 600,00 грн.;

- № від 24.12.2012 на суму 22 807,92 грн.;

- № від 27.12.2012 на суму 5 400,00 грн.;

- № від 27.12.2012 на суму 22 882,08 грн.;

- № від 16.01.2013 на суму 8 755,20 грн.;

- № від 23.01.2013 на суму 12 350,94 грн.;

- № від 24.01.2013 на суму 30 365,76 грн.;

- № від 24.01.2013 на суму 54 998,96 грн.;

- № від 25.01.2013 на суму 34 960,60 грн.;

- № від 25.01.2013 на суму 9 006,12 грн.;

- № від 04.02.2013 на суму 12 038,00 грн.;

- № від 04.02.2013 на суму 28 042,00 грн.;

- № від 05.02.2013 на суму 50 063,64 грн.;

- № від 06.02.2013 на суму 14 376,96 грн.

Таким чином, позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «Авіса Систем» було віднесено:

- до витрат суму в розмірі 166 305,00 грн., в тому числі: за 2012 рік - 125 937,00 грн., за 2013 рік - 40 368,00 грн.;

- до податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 162 433,00 грн, в тому числі: за жовтень 2012 року - 19 308,00 грн., за листопад 2012 року - 71 234,00 грн., за грудень 2012 року - у сумі 29 398,00 грн., за січень 2013 року - у сумі 42 493,00 грн.

Придбані у ТОВ «Авіса Систем» товари позивач в подальшому реалізовував: ПП «Лотос», ТОВ «Рембудсервіс», ТОВ «Відродження Буд», ТОВ «Енергосервіс-холдінг», ПАТ «Аеробуд», ДП «Держ ККБ Луч», ТОВ «Еліт-Фасад», ТОВ «Пісківський завод скловиробів», ТОВ «Термінал «Автологістика», ТОВ «Енергополь Україна», ТОВ «Компанія ВТК Відродження», ТОВ «Будмонтажмоноліт», ДП «ЛРЗ «Мотор», ТОВ «Кіппінг Комплект», Київському професійному ліцею, Центрлаьному спортивному клубу Збройних сил України, ПАТ «Ушицький комбінат будівельних матеріалів», КПКОР «Бородянкатепловодопостачання», ТОВ «Юіс», ПАТ «Вімм Біль Дан», ТОВ «Мегасітібуд», КП «Броваритеплоенергія», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів, видаткових накладних, банківських виписок, актів приймання-передачі виконаних будівельних робіт, тощо.

Отже, зазначені договори із ТОВ «Авіса Систем» укладались позивачем з метою здійснення не забороненої законодавством підприємницької діяльності та в рамках видів економічної діяльності як позивача, так і його контрагента - ТОВ «Авіса Систем»; в ході співробітництва за договорами сторонами своєчасно оформлювались видаткові накладні та здійснювались розрахунки. Складені сторонами первинні документи містять передбачені законодавством обов'язкові реквізити. Придбані у ТОВ «Авіса Систем» товари в подальшому були реалізовані позивачем широкому колу покупців.

За вказаних обставин, аналіз наведених вище норм закону та матеріалів справи дає підстави для висновку про те, що договори із ТОВ «Авіса Систем» укладені позивачем з метою настання реальних наслідків, здійснені господарські операції відповідають їх економічному змісту, що, в свою чергу, є свідченням добросовісності позивача при їх здійсненні.

В Акті перевірки № 813/26-54-22-04-07/32346759 від 09.09.2015 відповідач посилається на постанову старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві Чижа О.В. від 13.07.2015 про призначення позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Електротехнічна компанія» по взаємовідносинам із ТОВ «Авіса Систем» в період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

При цьому, у вказаній постанові (т. 1, а.с. 151-152) слідчий, зокрема, зазначає, що:

- слідче управління фінансових розслідувань ДПІ У Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000028, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.03.2015 за фактом ухилення від сплати податків за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України;

- досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Вест Торг» в період з 14.02.2014 по 06.06.2014 при взаємовідносинах із ТОВ «Авіса Систем» умисно ухилились від сплати податків в особливо великих розмірах;

- таким чином досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Авіса Систем» фактично не здійснювало господарську діяльність, тобто має ознаки фіктивності;

- за період діяльності ТОВ «Авіса Систем», яке має ознаки фіктивності, мало взаємовідносини із ТОВ «Електротехнічна компанія»;

- у органу досудового розслідування є підстави вважати, що проведені господарські операції ТОВ «Електротехнічна компанія» пов'язані із ухиленням від сплати податків.

Натомість господарські відносини між позивачем та ТОВ «Авіса Систем» мали місце в період з жовтня 2012 року по січень 2013 року, тобто задовго до періоду, зазначеного слідчим в постанові від 13.07.2015.

До того ж, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1, а.с. 82-87) 01.04.2013 відбулась зміна керівника та засновників ТОВ «Авіса Систем». Позивач же мав ділові стосунки із вказаним підприємством до зміни керівництва та складу засновників.

Крім того, суд акцентує увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, постанова слідчого, прийнята в рамках досудового розслідування, не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Наведеної позиції притримується і Верховний Суд, який в постанові від 27.03.2018 у справі № 816/809/17 (адміністративне провадження № К/9901/1349/17) зазначив: «вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, такого доказу як вирок надано не було».

Тотожна, по суті, правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 813/123/16, від 19.03.2019 у справі № 826/9534/17.

При цьому, суд критично ставиться і до посилання відповідача в Акті перевірки на відсутність ТОВ «Авіса Систем» за місцезнаходженням та неможливість вказаним підприємством виконувати обов'язки за договорами через відсутність найманих працівників та основних засобів.

Так, укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит чи віднесення сум до витрат в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником. Відсутність власних приміщень не виключає можливості їх оренди.

В свою чергу, на момент укладення договорів та проведення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, був взятий на облік як платник податків, банкрутом не визнавався.

Більш того, на стор. 7 Акту перевірки відповідач зазначає про «відсутність у ТОВ «Авіса Систем» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність у штаті працівників, відсутність основних фондів, транспортних засобів», тоді як на стор. 8 Акту перевірки наводить вже іншу за змістом інформацію, а саме: «наявність у ТОВ «Авіса Систем» працівників, власних або орендованих транспортних засобів, виробничого обладнання, виробничих та складських приміщень, основних засобів, встановити не є можливим».

З огляду на зазначене, суд вважає, що висновки відповідача про відсутність у ТОВ «Авіса Систем» необхідних умов для ведення господарської діяльності, що покладені в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються виключно на припущеннях податкового органу.

Щодо заперечень відповідача про обов'язкову наявність у позивача товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта господарювання, що купує чи перевозить товар товарно-транспортних накладних, не може вплинути на податковий кредит та/або віднесення сум до витрат, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими документами.

Суд також зазначає, що відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 вказаних Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту та/або витрат виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Тому, відсутність товарно-транспортних накладних в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту та/або витрат.

Також Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 (справа № 821/589/17, адміністративне провадження № К/9901/2030/17) висловив свою позицію, що відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів. З огляду на що, певні недоліки у товарно-транспортних накладних або відсутність певних товарно-транспортних накладних не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції. Відсутність у покупців можливості придбання товарів, з урахуванням відсутності фактичних господарських ресурсів, які необхідні для провадження відповідної господарської діяльності підприємства, не доводять неможливості реального здійснення задекларованих операцій, з урахуванням того, що використання у виробничій діяльності транспортних засобів та інших фондів на підставі договорів оренди, позички чи використання власного транспорту чинним законодавством не заборонено.

У постанові від 07.03.2018 (справа № 820/7065/16, адміністративне провадження № К/9901/4703/17) Верховний Суд висловив аналогічну позицію та зазначив, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є самостійною та достатньою підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортних накладних не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій й, як наслідок, не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на формування податкових вигод.

Стосовно посилання відповідача на неподання ТОВ «Авіса Систем» податкових декларацій з податку на прибуток підприємства, додатків до податкових декларацій з податку на прибуток підприємства, звітів про фінансові результати, тощо, суд зазначає наступне.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік певного платника податків від дотримання його контрагентом податкової дисципліни, правильності ведення контрагентом податкового або бухгалтерського обліку, наявності чи відсутності матеріально-технічної бази у такого контрагента. Іншими словами, в разі підтвердження реальності господарської операції, платник податків не може відповідати за порушення чи недоліки, допущені його контрагентами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживаннях контрагентів.

Суд відмічає, що відповідачем не доведено факту існування змови чи узгодженості дій між позивачем та його контрагентом, не надано доказів недобросовісності позивача у сфері податкових правовідносин, не доведено отримання позивачем неправомірної податкової вигоди за здійсненими господарськими операціями.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в постанові від 11.02.2015 у справі № 2а-9084/10/1370 (К/9991/77465/11), позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається в сфері податкових відносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

В розумінні статті 16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкових витрат та/або податкового кредиту.

Окремо варто також зауважити на концептуальних правових позиціях Верховного Суду в питаннях «реальності господарських операцій», зокрема про те, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій позивача, і, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентом позивача, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до витрат та податкового кредиту.

Таким чином, доводи, викладені в Акті перевірки, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми доказами неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентом.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

До того ж суд акцентує увагу, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 30.09.2015.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 30.09.2015.

4. Стягнути з Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код - 39468697, адреса: 04213, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 58) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія» (ідентифікаційний код - 32553602, адреса: 04074, м. Київ, вул. Новозабарська, 21-А), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати у сумі 6 772 грн. (шість тисяч сімсот сімдесят дві гривні) 97 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко