Справа № 120/387/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 квітня 2019 р. Справа № 120/387/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

позивача: не з'явився

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

до: Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області

про: визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з адміністративним позовом до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що вони звернулися до відповідача із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області в межах земельної ділянки площею 17.09 га (ріллі) кадастровий номер :05:000:2088. Однак, рішенням 22 сесії 7 скликання Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 20.12.2018 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в частині відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивачі звернулися до суду з вимогами:

Визнати протиправним та скасувати рішення Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 20.12.2018 22 сесії 7 скликання в частині:

- відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність;

- відмови ОСОБА_4 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність;

- відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність;

- відмови ОСОБА_5 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність.

Зобов'язати Брицьку сільську раду Липовецького району Вінницької області у місячний термін з дня набрання законної сили судовим рішенням розглянути і вирішити клопотання:

- ОСОБА_2 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши їй відповідний дозвіл;

- ОСОБА_4 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши їй відповідний дозвіл;

- ОСОБА_3 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши їй відповідний дозвіл;

- ОСОБА_5 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши їй відповідний дозвіл.

Зобов'язати Брицьку сільську раду Липовецького району Вінницької області подати впродовж одного місяця з дня набрання рішення суду законної сили звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

20.02.2019 на адресу суду від представника Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-9605/15-17-СГ від 03.08.2017 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Брицькій сільській раді Липовецького району Вінницької області в комунальну власність та передано у власність Брицькій сільській раді Липовецького району Вінницької області земельні ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області загальною площею 59,7214 га пасовища, зокрема, 17,0900 га з кадастровим номером :03:000:2088 для сінокосіння і випасання худоби (створення громадського пасовища без зміни цільового призначення) за актом приймання передачі. Відтак, оскільки дана земельна ділянка є сформованою, згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки має використовуватись для сінокосіння і випасання худоби, відноситься до земель загального користування, а тому задоволення заяв позивачів буде суперечити нормам Земельного кодексу України.

Крім того, у даному відзиві представник відповідача просив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.03.2019 клопотання представника відповідача задоволено, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

05.03.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_5, в якій зазначено, що наказом Держкомзему № 548 від 23.07.2010 року затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі Класифікатор). Код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Згідно даного Класифікатора землі для сінокосіння і випасання худоби (01.08) та для ведення особистого селянського господарства (01.03) відносяться до однієї категорії, а саме земель сільськогосподарського призначення (01, Секція А). Громадські пасовища (18.00, Секція К) згідно Класифікатора є землями загального користування. В даному випадку земельна ділянка за рахунок якої позивачі просили відвести їм земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства має цільове призначення - для сінокосіння і випасання худоби і відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Таким чином, зміна цільового призначення земельних ділянок не потребується, оскільки за основним цільовим призначенням землі для особистого селянського господарства та для сінокосіння і випасання худоби відносяться до однієї категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, які передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, а сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Землі для сінокосіння і випасання худоби не є землями загального користування і не відносяться до громадських пасовищ, про що вказано в Класифікаторі. Позивачі звернувшись до відповідача дотримались передбачених вказаною нормою ЗК України вимог до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність. Отже, у відповідача не було жодних підстав стверджувати про невідповідність місця розташування об'єкта схемі землеустрою із формування території сільської ради, а також обґрунтованих рішень організації раціонального використання та охорони земель, оскільки ці обставини в силу ч. 7 ст. 118 ЗК України не являються підставою для відмови у надання громадянину дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивачі та представник позивачів не прибули, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, просив суд в їх задоволенні відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності позивачів та їх представника.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи суд встановив наступне.

27.11.2018 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 та ОСОБА_5 особисто звернулись із клопотаннями до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області в межах земельної ділянки площею 17,09 га, (ріллі) кадастровий номер :05:000:2088.

За наслідками розгляду клопотань, 22 сесією 7 скликання Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області прийнято рішення від 20.12.2018 про відмову позивачам в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, у звязку з тим, що зазначене місце розташування земельної ділянки, зазначеної на графічних матеріалах № 1-3 доданих до клопотань, з кадастровим номером :05:000:2088, загальною площею 17,09 га сільськогосподарського призначення є сформованою, і формування об'єкту на підставі проекту землеустрою щодо відведення буде суперечити схемі землеустрою, що міститься у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Брицької сільської ради.

Не погодившись з таким рішенням, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Так, відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Із положень статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами статті 79-1 Земельного кодексу України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи обєднання раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Відповідно до статті 50 Закону України Про землеустрій, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Стаття 25 Закону України Про землеустрій визначає види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок.

Частиною другою статті 55 Закону України Про землеустрій передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Отже, для розроблення технічної документації із землеустрою зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади щодо отримання дозволу.

Окрім того, із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою/технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні не вказано, в чому полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку бажають отримати позивачі вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Підставою для прийняття рішення 22 сесією 7 скликання Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 20.12.2018, яким позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, став той факт, що вказана земельна ділянка є сформованою і формування обєкту на підставі проекту землеустрою щодо відведення буде суперечити схемі землеустрою, що міститься у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішенням від 21.11.2018 21 сесії 7 скликання Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області надано громадянину дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га із земель комунальної власності кадастровим номером :05:000:2088, сільськогосподарського призначення розташованої на території Брицької сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 2-1607/15-15-СТ від 08.05.2018 надано дозвіл Брицькій сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 111,9 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Брицької сільської ради Липовецького району з метою передачі в комунальну власність для потреб територіальної громади.

Наказом Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 2-9605/15-17-СГ від 03.08.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Брицькій сільській раді Липовецького району Вінницької області в комунальну власність на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області та передано у власність Брицькій сільській раді Липовецького району Вінницької області земельні ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області загальною площею 59,7214 га пасовища, зокрема, 17,0900 га з кадастровим номером :05:000:2088 для сінокосіння і випасання худоби (створення громадського пасовища без зміни цільового призначення) за актом приймання передачі.

Однак, суд зауважує, що згідно витягу Державного земельного кадастру від 23.10.2017 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2017, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:2088, відноситься до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 01.08 для сінокосіння і випасання худоби.

В контексті наведеного, суд звертає увагу на Класифікацію видів цільового призначення земель, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, яка визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

В зазначеному Класифікаторі зазначено, що до видів земель сільськогосподарського призначення, зокрема належать землі: для ведення особистого селянського господарства код КВЦПЗ 01.03 та для сінокосіння і випасання худоби код КВЦПЗ 01.08.

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що земельні ділянки, призначені для надання громадянам України для ведення особистого селянського господарства та для сінокосіння і випасання худоби, є одним із видів використання з основним цільовим призначенням "землі сільськогосподарського призначення". При цьому, передача громадянам України вказаних земельних ділянок у межах цільового призначення для різних видів використання (для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства), здійснюється без зміни цільового призначення.

Так, частинами 1, 2 пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як видно із матеріалів справи, позивачі звернулись до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства.

Разом з цим, бажані земельні ділянки є частинами земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:2088, яка згідно витягу Державного земельного кадастру від 23.10.2017 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2017 має цільове призначення "для сінокосіння і випасання худоби".

Оцінюючи оскаржувану відповідь, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так, само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, в частині що стосується позивачів, викладена у рішенні 22 сесії 7 скликання Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 20.12.2018, не ґрунтується на нормах закону, є протиправною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Водночас, надаючи оцінку вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача розглянути і вирішити клопотання, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд виходить з наступного.

Із положень частин третьої - четвертої 245 КАС України випливає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з тим, саме до повноважень Брицької сільської ради як органу місцевого самоврядування належить вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи відмову у наданні такого.

Отже, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб'єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Дискреційні повноваження, насамперед, це сукупність прав і обов'язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок та підстави надання дозволу на розробку проекту, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такої процедури зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган.

Відтак, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд вважає необхідним зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання від 27.11.2018 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області в межах земельної ділянки площею 17,09 га (ріллі) кадастровий номер :05:000:2088 відповідно до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Крім того, позивачі в прохальній частині позовної заяви просять суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Визначаючись щодо наявності підстав для встановлення судового контролю, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до змісту статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, і має застосовуватися у виключних випадках.

Разом з тим, слід вказати, що позивачі зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не зазначили про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що рішення суду ухвалене у даній справі не буде виконано відповідачем.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов'язком.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вбачає підстав зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Згідно із статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню частково (2/3) за рахунок бюджетних асигнувань Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 20.12.2018 22 сесії 7 скликання в частині:

- відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність;

- відмови ОСОБА_4 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність;

- відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність;

- відмови ОСОБА_5 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність.

Зобов'язати Брицьку сільську раду Липовецького району Вінницької області розглянути і вирішити клопотання:

- ОСОБА_2 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України;

- ОСОБА_4 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України;

- ОСОБА_3 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України;

- ОСОБА_5 від 27.11.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 512,26 грн. (п'ятсот дванадцять грн. 26 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі 512,26 грн. (п'ятсот дванадцять грн. 26 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 512,26 грн. (п'ятсот дванадцять грн. 26 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір в сумі 512,26 грн. (п'ятсот дванадцять грн. 26 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач 1: ОСОБА_2 (пров. Коцюбинського, 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Позивач 2: ОСОБА_4 (пров. Коцюбинського, 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

Позивач 3: ОСОБА_3 (пров. Коцюбинського, 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний номер НОМЕР_3)

Позивач 4: ОСОБА_5 (пров. Коцюбинського, 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний номер НОМЕР_4)

Відповідач: Брицька сільська рада Липовецького району Вінницької області (вул. Молодіжна, 63, с. Брицьке, Липовецький район, Вінницька область, 22523, )

Суддя Комар Павло Анатолійович