Справа № 813/719/16
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 813/719/16

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

06 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Роман Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року (суддя Майстер П.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, стягнення компенсації, середнього заробітку, притягнення до відповідальності посадових осіб,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Винниківської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області про виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року, накладення штрафу за ст. 267 КАС України на посадових осіб, стягнення компенсації за невикористані відпустки з 2010 року по 2015 рік і компенсації за вимушений прогул за період з 03.12.2010 року по час винесення рішення у справі, стягнення моральної та матеріальної шкоди, витрат на правову допомогу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року, об'єднано в одне провадження позовні вимоги в адміністративній справі № 813/2456/15 за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди та позовні вимоги в адміністративній справі № 813/719/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, правління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Винниківської міської ради, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, скасування постанови, стягнення моральної шкоди та притягнення винних осіб до відповідальності. Об'єднаній адміністративній справі присвоєно номер 813/719/16.

Відповідно до ч. 10 ст. 172 КАС України, справи, об'єднані в одне провадження, роз'єднанню не підлягають.

За час розгляду справи, позовні вимоги позивача неодноразово уточнювались та доповнювались.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув наступні позовні вимоги позивача:

- визнати протиправними бездіяльність та дії Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради та їх посадових осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, пов'язані з не поновленням ОСОБА_2 на роботі та невиконанні постанови ЛОАС від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08;

- визнати протиправними дії Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради Львівської області пов'язаних з поширенням неправдивої інформації щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі в ЗМІ та органам державної виконавчої влади у Львівській області;

- визнати протиправними дії посадових осіб ГТУ юстиції у Львівській області, управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, пов'язані з невиконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року щодо виконання постанови ЛОАС від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення ОСОБА_2 на роботі, видачі трудової книжки, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також сплату податків у Пенсійний Фонд;

- визнати протиправними дії ДВС у Львівській області від 16.02.2016 року про закриття виконавчих проваджень ВП №15410374, ВП №15409960;

- визнати протиправними дії ДВС України від 18.02.2016 року про закриття ВП № 44366223;

- відновити виконавчі провадження ВП №15410374, ВП №15409960, ВП №44366223,скасувати постанови про їх закриття;

- стягнути сумарно з відповідачів ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області, ДВС у Львівській області, ДВС України 150000 грн. моральної шкоди за всі роки невиконання рішень судів щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі;

- стягнути сумарно з відповідачів: ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області матеріальну шкоду 30000 грн. згідно поданих квитанцій на лікування ОСОБА_2 через нанесену шкоду здоров'ю стягувача діями боржників;

- стягнути сумарно з відповідачів: ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 20000 грн. за правову допомогу згідно поданих документів;

- скасувати постанову ВП №4436622 ДВС України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження, від 16.02.2016 року ДВС у Львівській області ВП №15410374, ВП №15409960;

- відновити виконавчі провадження ВП № 4436622 ДВС України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження, від 16.02.2016 року ДВС у Львівській області ВП №15410374, ВП №15409960 та повідомити Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ про злочин посадових осіб ДВС України в окремій ухвалі згідно ст. 166 КАС України;

- для забезпечення позову ухвалити ухвалу згідно ст. 117 КАС України;

- згідно ст.ст. 51,76,85,86,87,90 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 166 КАС України винести окрему ухвалу щодо бездіяльності, саботажу, кришування злочинів посадовими особами ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області, ДВС України, МВС України до відповідних міністерств;

- відновити виконавчі провадження ВП№15410374, ВП №15409960 від 16.02.2016 року УДВС у Львівській області;

- в порядку ст. 267 КАС України після розгляду всіх вимог розглядати вимогу згідно ст. 267 КАС України на посадових осіб ВМР Львівської області Виконкому ВМР Львівської області, ДВС України, ДВС у Львівській області;

- стягнути з ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 50000 гривень за несвоєчасне подання відомостей для оформлення пенсії по інвалідності державного службовця ОСОБА_2 та ненадання в Пенсійний фонд відомостей і несплату внесків за ОСОБА_2 з 26.04.2005 року по листопад 2016 року, або день винесення судом рішення по даній справі, зобов'язати боржників сплатити всі страхові внески за ОСОБА_2 для нарахування пенсії, видати всі необхідні документи для оформлення ОСОБА_2 пенсії по інвалідності ІІ групи;

- у зв'язку зі зміною юридичної особи ДВС України та у Львівській області на іншу, які є правонаступниками, прошу вважати відповідачами 3,4,5 як ті самі особи.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року передано на розгляд Тернопільському окружному адміністративному суду адміністративну справу № 813/719/16 за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, виконкому Винниківської міської ради, Головного територіальне управління юстиції у Львівській області, управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення компенсації, середнього заробітку, скасування постанови, стягнення моральної шкоди, притягнення до відповідальності посадових осіб.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року прийнято адміністративну справу №813/719/16 за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, стягнення компенсації, середнього заробітку, притягнення до відповідальності посадових осіб до провадження. Водночас, зазначену справу передано на розгляд Хмельницькому окружному адміністративному суду.

15 вересня 2017 року Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою прийняв до свого провадження справу №813/719/16.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем - Винниківською міською радою не виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року в частині зобов'язання Винниківської міської ради здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_2: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року (ВП №15410374).

Одночасно наголошує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини №25663/02 "Яворовенко та інші проти України", одним із заявників у якому виступає ОСОБА_2, держава - Україна взяла на себе зобов'язання протягом трьох місяців виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити 2000 (дві тисячі) євро. Наголошує на тому, що відповідно до вказаного рішення Європейського суду з прав людини, необхідно виконати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року.

Підставою звернення позивача до суду слугувало те, що відповідачі подали в Міністерство юстиції України неправдиву, на її думку, інформацію щодо виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року та рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року, при цьому не виконавши рішень судів та Європейського суду з прав людини, що в свою чергу є порушенням законних прав позивача на працю, які завдали їй моральних страждань, призвели до переживань.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року адміністративний позов позивача задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради щодо не поновлення ОСОБА_2 на роботі на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року;

- визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- визнано протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960;

- зобов'язано Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області скасувати постанови про закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960 відповідно та поновити виконавчі провадження.

- зобов'язано Винниківську міську раду Львівської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2008 року по 01 жовтня 2018 року;

- стягнуто з Винниківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650грн. (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування;

- стягнуто з Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

- стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування;

- стягнуто з Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, Департамент ДВС Міністерства юстиції України звернулись до суду з апеляційними скаргами.

ОСОБА_2 (надалі - апелянт 1), оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 01 жовтня 2018 року, звернула увагу апеляційного суду на наступне.

Станом на момент розгляду справи відсутнє підтвердження виконання боржником вимог виконавчого листа 2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань.

Апелянт 1 зазначає, що відповідачем - Винниківською міською радою не виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року в частині зобов'язання Винниківської міської ради здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року (ВП №15410374).

Одночасно наголошує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини №25663/02 "Яворовенко та інші проти України", одним із заявників у якому виступає ОСОБА_2, держава - Україна взяла на себе зобов'язання протягом трьох місяців виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити 2000 (дві тисячі) євро.

Зауважує, що відповідно до вказаного рішення Європейського суду з прав людини необхідно виконати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року.

Однак, на думку апелянта 1, відповідачі подали в Міністерство юстиції України неправдиву інформацію щодо виконання вказаної постанови суду та рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року, при цьому не виконавши рішень судів та Європейського суду з прав людини, що в свою чергу є порушенням законних прав позивача на працю, які завдали їй моральних страждань, призвели до переживань.

При цьому, з апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що вона не згідна частково з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року, а саме, в частині визначення співвідповідачів, які мають виплачувати кошти згідно позовних вимог та щодо визнання судом суб'єктом виплати заробітної плати лише Винниківську міську раду, а не Винниківську міську раду і Виконком Винниківської міської ради, як було написано в позовних вимогах, оскільки розпорядником коштів є Виконком Винниківської міської ради, а також в частині визначення суми належної позивачу за час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначене, апелянт 1 просить:

- оскаржуване рішення в частині визначення суми належної позивачу за час вимушеного прогулу змінити, та врахувати розрахунки позивача, надані в суд 1-ї інстанції щодо суми боргу по заробітній платі за час вимушеного прогулу, а саме, зобов'язати Винниківську міську раду Львівської області, Виконком Винниківської міської ради Львівської області сплатити борги по заробітній платі з врахуванням індексації, коригування, компенсації в сумі 10088001 (десять мільйонів вісімдесят вісім тисяч одна) грн. 92 коп. - підлягає перерахунку по день фактичного розрахунку у відповідності до ст. ст. 116, 117, 235 Кодексу законів про працю України, Рішень Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013, № 9-рп/2013, згідно поданого в суд розрахунку позивачки, в виконавчих листах зазначити Боржниками Винниківську міську раду Львівської області та Виконком Винниківської міської ради.

- стягнути кошти за правову допомогу 2650 грн., матеріальну допомогу 7500 грн., моральну шкоду 15000 грн. крім інших відповідачів з Винниківської міської ради Львівської області та Виконкому Винниківської міської ради, де не вказано Виконком Винниківської міської ради відповідачем про стягнення коштів, в виконавчих листах зазначити Боржниками Винниківську міську раду Львівської області та Виконком Винниківської міської ради, видати виконавчі листи на інших відповідачів - Боржників згідно рішення суду від 01.10.2018р.

- здійснити контроль за виконанням судового рішення відповідачами.

- згідно ст. 249 КАСУ постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, а саме за ознаками ст. ст. 172, 175, 190, 212, 212, 364, 365, 366, 366, 382 Кримінального кодексу України.

Також, оскаржуючи рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області ( надалі - апелянт 2) просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Так, у скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, на думку апелянта, позовні вимоги стосуються можливих протиправних дій та бездіяльності під час виконання відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчих проваджень, стягувачем у яких виступає ОСОБА_2. Таким чином, належним відповідачем у даній справі може бути лише управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а не Головне територіальне управління юстиції у Львівській області та посадові особи Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Отже, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовільний позовні вимоги до Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Крім того, апелянт 2 зазначає, що за вимогами чинного процесуального законодавства, обставини, зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Апелянт 2 вважає, що позивачем у своєму позові не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Головного територіального управління юстиції у Львівській області та наслідками, зазначеними позивачем у позові, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди.

При цьому слід врахувати, що позивачем не заявлені вимоги щодо стягнення з апелянта 2 моральної та матеріальної шкоди, а також компенсації витрат на правничу допомогу.

В свою чергу апелянт - Департамент ДВС Міністерства юстиції України (надалі - апелянт 3), аргументуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що при вчиненні виконавчих дій щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, діяв з дотриманням вимог закону. Зокрема, підставою для закінчення виконавчого провадження на виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.200.5 року, було розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 № 39к, яким скасовано розпорядження міського голови № 17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_2", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально- економічних питань ОСОБА_2 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_2.

Апелянт 3 зазначає, що згідно частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Порядок виконання рішень зобов'язального характеру регламентовано статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначаємо, що вищевказаними нормами передбачений виключний перелік заходів примусового виконання, жодних інших повноважень державному виконавцеві не надано.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практиці Європейського суду з прав людини» визначено, що Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, апелянт 3 наголошує, що вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини, крім визначених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавством не передбачено.

При цьому апелянт 3 звернув увагу, що згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини покладається саме на Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини

Що стосується вимоги позивача про стягнення на її користь моральної та матеріальної шкоди, апелянт 3 вважає, що позивачем у своєму позові не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених Департаментом ДВС Міністерства юстиції України, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та наслідками, зазначеними позивачем у позові, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди з Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

При цьому слід врахувати, що позивачем не заявлені вимоги щодо стягнення з апелянта 3 матеріальної шкоди та компенсації витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, Департамент ДВС Міністерства юстиції України просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог позивача з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники судового процесу в засідання не з'явились, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково: - визнано незаконним розпорядження Голови Винниківської міської ради №17 від 26.04.2005 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань, згідно п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю України; - поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м.Винники з соціально- економічних питань з 26.04.2005 року; зобов'язано Винниківську міську раду здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_2: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України; про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м.Винники з соціально- економічних питань з 26.04.2005 року; -стягнуто з Винниківської міської ради в користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 30 646, 56 грн.; - стягнуто з Винниківської міської ради в користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.03.2004 р. по 01.03.2005 року та з 01.03.2006 року по 26.04.2005 року у розмірі 500,01 грн.; - стягнуто з Винниківської міської ради в користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.; -стягнуто з місцевого бюджету Винниківської міської ради здійснені ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2009 року по справі №19242/09/9104 апеляційну скаргу Винниківської міської ради Львівської області задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року по справі №2а-1041/08 скасовано в частині задоволених вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. Прийнято нову постанову в цій частині, якою стягнуто з Винниківської міської ради Львівської області в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В решті апеляційні вимоги залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року по справі №2а-1041/08 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2010 року по справі №К-47101/09 касаційну скаргу Винниківської міської ради м. Львова залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2009 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008, змінену постановою суду апеляційної інстанції, у справі за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради м. Львова, третя особа Голова Винниківської міської ради м. Львова про визнання незаконним розпорядження міського голови, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди - без змін.

Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 набрала законної сили 31.08.2009 року.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-1041/08, 30.12.2008 року та 30.09.2009 року були видані виконавчі листи: щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з соціально - економічних питань Винниківської міської ради з 26.04.2005 року. Рішення в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання. Зобов'язання Винниківської міської ради здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_2: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року.

В подальшому, головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Прокопом Святославом Борисовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2009 року ВП № 11534694 про негайне виконання виконавчого листа №2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом.

Актом державного виконавця від 13.03.2009 року встановлено, що ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань не поновлена.

13.03.2009 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника Винниківську міську раду за невиконання рішення суду без поважних причин про поновлення на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань ОСОБА_2

16.06.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа: виконавчого листа 2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань.

Із листа Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 05.01.2015 року №09.1-45/208/10/В6-15 вбачається, що державним виконавцем, на підставі п.11 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент винесення постанови), у 2010 році винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-1041/2008 виданого 30.09.2009 року Львівським окружним адміністративним судом про зобов'язання Винниківської міської ради здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_2: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року.

Із листа Державної фінансової інспекції у Львівській області від 10.09.2012 року №08-16/135с вбачається, що Держфінінспекція у Львівській області під час ревізії Винниківської міської ради, яка відповідно до плану роботи на II квартал поточного року проводилась з 25 червня по 28 серпня 2012 року, в межах повноважень органів державної фінансової інспекції України перевіряла питання щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Так, ревізією встановлено, що до штатного розпису виконавчого комітету Винниківської міської ради не внесено змін і не введено посаду заступника міського голови м. Винники з соціально - економічних питань та дублікат трудової книжки до ревізії не представлено.

Встановлено, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року по справі №25663/02 «Яворовенко та інші проти України», одним із заявників виступає ОСОБА_2. Згідно вказаного рішення держава - Україна взяла на себе зобов'язання протягом трьох місяців виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити 2000 (дві тисячі) євро.

На виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини, 13.08.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим Олександром В'ячеславовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44366223 про примусове виконання рішення №25663/02 від 17.07.2014 року Європейського суду з прав людини про: (a) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2 000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку (за винятком пані ОСОБА_10, однієї із заявників за заявою № 54769/08, а за заявою № 18330/05 - тільки першому заявникові ТОВ «Галон» в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Боржником у вказаному виконавчому провадженні є Держава, а стягувачем - ОСОБА_2.

Вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №44366223 боржника зобов'язано самостійно виконати рішення Європейського суду з прав людини у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

В подальшому, постановою начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Цабака В.Я. від 18.02.2015 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2010 року щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1041 виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом, та прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №15409960 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Разом із тим, з вимог державного виконавця Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 20.08.2015 року №09.1-45/В8-6551, від 21.01.2016 року №09.1-45/В-8648 вбачається, що на виконані у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист №2а-1041 виданий 30.12.2008 Львівським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року. Постановою державного виконавця від 18.02.2015 відновлено виконавче провадження та одночасно зобов'язано боржника виконати рішення суду та надати письмове підтвердження про виконання. Проте, станом на 19.08.2015, 21.01.2016 інформація про виконання вимог виконавчого документу у повному обсязі до відділу примусового виконання не надходила. Також, у вимогах державного виконавця вказано, що боржником всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження" не забезпечено фактичний доступ ОСОБА_2 до виконання попередніх обов'язків.

Водночас, суд встановив, що 16.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №15409960 щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1041 виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом, оскільки Рішенням №148 другої сесії Винниківської міської ради від 11.02.2016 внесено зміни у рішення №17 від 03.12.2015 року "Про затвердження структури виконавчих органів Винниківської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів та утворено посаду "Заступник міського голови з соціально-економічних питань". Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради від 12.02.2016 №33 затверджено посадову інструкцію заступника міського голови з соціально-економічних питань. Розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к скасовано розпорядження міського голови №17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_2", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_2 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_2.

16.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №15410374 щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1041/2008 виданого 30.09.2009 року Львівським окружним адміністративним судом, оскільки листом Винниківської міської ради від 16.02.2016 №2-48-74 повідомлено про те, що розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к скасовано розпорядження міського голови №17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_2", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_2 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_2, що підтверджується копіями дублікату трудової книжки ОСОБА_2, оформленого Винниківською міською радою.

Також, 18.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №44366223 щодо примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №25663/02 від 17.07.2014 року, оскільки рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Державної виконавчої служби №4778 від 17.10.2014 у розмірі 32893,52 грн. (еквівалент 2000 євро) та перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 39146,56 грн. Згідно інформації наданої Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області листом від 16.02.2016 №2-48-74 виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 фактично виконано в повному обсязі.

Позивач вважаючи, що відповідачі подали неправдиву інформацію в Міністерство юстиції України щодо виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду, при цьому не виконавши рішень судів та Європейського суду з прав людини, що в свою чергу є порушенням законних прав позивача на працю, які завдали їй моральних страждань, призвели до переживань, звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача частково. Так, суд вважає, що достатніх та допустимих доказів виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача відповідачами не надано та матеріали справи не містять.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем - Винниківською міською радою постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року не виконана, а державним виконавцем протиправно всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №15409960, ВП №15410374 від 16.02.2016 року, ВП №44366223 від 18.02.2016 року.

Крім того, враховуючи що позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях з причини протиправної поведінки щодо неї, що призвело до неможливості реалізувати та захистити свої права, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сумарно 150000 грн. моральної шкоди.

Також, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, позивач - ОСОБА_2 понесла витрати на лікування, між діями відповідачів та цими витратами є прямий причинний зв'язок, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідачів, шляхом стягнення з Винниківської міської ради Львівської області, Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 7500 грн. з кожного, згідно поданих квитанцій на лікування.

Стягненню частково, на думку суду першої інстанції, також підлягають документально- підтверджені понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 10600,00 грн.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради Львівської області пов'язаних з поширенням неправдивої інформації щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі в ЗМІ та органам державної виконавчої влади у Львівській області, стягнення з ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 50000 гривень за несвоєчасне подання відомостей для оформлення пенсії по інвалідності державного службовця ОСОБА_2 та ненадання в Пенсійний фонд відомостей і несплату внесків за ОСОБА_2 з 26.04.2005 року по листопад 2016 року, або день винесення судом рішення по даній справі, зобов'язати боржників сплатити всі страхові внески за ОСОБА_2 для нарахування пенсії, видати всі необхідні документи для оформлення ОСОБА_2 пенсії по інвалідності ІІ групи, згідно ст.ст. 51,76,85,86,87,90 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 166 КАС України винести окрему ухвалу щодо бездіяльності, саботажу, кришування злочинів посадовими особами ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області, ДВС України, МВС України до відповідних міністерств, суд першої інстанції, під час розгляду справи не встановив протиправних дій відповідачів відносно позивача щодо заявлених нею вказаних вимог, а тому правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Так, з апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що вона не погоджується з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду в частині визначення співвідповідачів, які мають виплачувати кошти згідно позовних вимог та щодо невизнання судом суб'єктом виплати заробітної плати Виконкому Винниківської міської ради, як було написано в позовних вимогах.

З цього приводу апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Конституція України, трудове та інше законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) спірного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування в Україні визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

З аналізу Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Виконавчий комітет здійснює свою діяльність у вигляді засідань. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Ці повноваження визначені у статтях 27 - 39 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтею 370 частиною 1 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судом першої інстанції встановлено факт невиконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань та визнано протиправною бездіяльність Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради щодо не поновлення ОСОБА_2 на роботі на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі наголошує, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду зобов'язано лише Винниківську міську раду Львівської області провести нарахування виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31.12.2008р. по 01.10.2018р. і стягнути за моральну шкоду, за правову допомогу і матеріальну шкоду з Винниківської міської ради, що суперечить законодавству, оскільки розпорядником коштів є Виконком Винниківської міської ради, який вирішує всі питання через сесію Винниківської міської ради.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення в частині зобов'язання Винниківської міської ради Львівської області провести нарахування та виплати ОСОБА_2 середньої заробітньої плати за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2008 року по 01 жовтня 2018 року, стягнення моральної, матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу, безпідставно не визначив в даному випадку другого відповідача - Виконком Винниківської міської ради, адже саме він наділений повноваженнями, на підставі розпорядження голови Винниківської міської ради, через сесію Винниківської міської ради приймати рішення щодо виділення коштів на погашення заборгованості по заробітній платі.

Згідно з пунктом 1 статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Статтею 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

Так, статтею 22 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Враховуючи зазначене, з метою належного виконання рішення суду щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне визначити суб'єктом виплати ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної, матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу окрім Винниківської міської ради також і Виконавчий комітет Винниківської міської ради.

Що стосується визначення суми належної позивачу до виплати за час вимушеного прогулу, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Частиною першою статті 255 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

При цьому, пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена вище не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив будь-які додаткові дії, що вказують на його , бажання поновитися на роботі.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі звільненого працівника.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу підлягає нарахуванню та виплаті ОСОБА_2 з 31 грудня 2008 року по 01 жовтня 2018 року, оскільки в даному випадку, у відповідності до заявлених позовних вимог позивача, нарахування та виплату необхідно здійснити у період з 03 грудня 2010 року по 06 травня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (пункт 8 Порядку).

Що стосується наданого ОСОБА_2 до матеріалів справи розрахунку суми боргу середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає його до уваги, оскільки він не підтверджений, в розумінні статтей 73, 74 КАС України, належними та допустимими доказами ( довідка Винницівської міської ради щодо складових заробітної ОСОБА_2, тощо), на підставі яких позивачем було зроблено висновок щодо розміру суми боргу середньої заробітної плати, який на думку позивача становить 10088001 грн.

Крім того, у наданому позивачем розрахунку зазначено, що ОСОБА_2 не погоджується з виплатами, що були присуджені до стягнення на її користь в інших судових справах, в тому рахунку щодо поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом витребовувались у Винниківської міської ради та її Виконавчого комітету відомості щодо складових заробітної плати ОСОБА_2 та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про її поновлення на роботі.

Так, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у Винниківської міської ради та Виконкому Винниківської міської ради витребувались наступні відомості:

- розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2008 року по 06 травня 2019 року, виходячи з середньомісячної заробітної плати позивача з урахуванням коригування на коефіцієнт тарифних ставок посадових окладів, відповідно до п.10 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року;

- письмові пояснення щодо проведення відповідного розрахунку із посиланням на Закони, нормативно-правові акти, письмові докази, у відповідності до вимог ст.ст. 76-79 КАС України.

У зв'язку з невиконанням вимог ухвали від 17.04.2019 року заяву Виконавчого комітету Винниківської міської ради, яка надіслана 03.05.2019 року на електронну адресу, протокольною ухвалою залишено без розгляду.

Враховуючи, що Виконком Винниківської міської ради не виконано вимоги ухвали суду від 17.04.2019 року в повній мірі та не надано розрахунку суми компенсації заробітної плати ОСОБА_2 з дотриманням вимог закону, що регулює дане питання, а також не надано інформації щодо складових заробітної плати позивача за спірний період, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити відповідний розрахунок самостійно.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов'язання Винниківської міської ради Львівської області та Виконкому Винниківської міської ради провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03 грудня 2010 року по 06 травня 2019 року.

Апелянт 2, оскаржуючи рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року, посилається на те, що належним відповідачем у даній справі може бути лише управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а не Головне територіальне управління юстиції у Львівській області та посадові особи Головного територіального управління юстиції у Львівській області, оскільки позовні вимоги позивача стосуються дій під час виконання відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчих проваджень, стягувачем у яких виступає ОСОБА_2.

З даного приводу колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно частини 3 статті 287 КАС України (частина 3 статті 181 в редакція закону, що діяв на час подання позовної заяви) відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги позивача стосуються можливих протиправних дій та бездіяльності під час виконання відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчих проваджень, стягувачем у яких виступає ОСОБА_2.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 всі адміністративні справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час проведення виконавчих дій, розглядаються з особливостями, установленими статтею 181 КАС України. Щодо справ про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності цих органів, то такі справи розглядаються за загальними правилами КАС України.

Таким чином, на адміністративні справи щодо оскарження інших рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, не пов'язаних з проведенням виконавчих дій, не поширюються особливості розгляду таких справ, які встановлені статтею 181 КАС України в тому числі й щодо скороченого 10-денного строку розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що належним відповідачем у даній справі може бути лише управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а не Головне територіальне управління юстиції у Львівській області та посадові особи Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовільний позовні вимоги до Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Крім того з матеріалів справи встановлено, що первинно ОСОБА_13 заявляла позов до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, проте під час розгляду справи, представником Управління державної виконавчої служби було подано клопотання про заміну Головного територіального управління юстиції у Львівській області як неналежного відповідача у справі на Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Львівській області в силу вимог ст. 181 КАС України (щодо особливостей провадженнях у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби). В подальшому, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залучене як відповідач у справі.

В порушення вимог ст. 287 КАС України, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення у справі, не з'ясував в повній мірі та не дослідив всіх обставин зазначених позивачем у вимогах, заявлених до Головного територіального управління юстиції в Львівській області.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, а також те, що в даному випадку Головне територіальне управління юстиції у Львівській області не є суб'єктом виконавчого процесу по виконанню виконавчих проваджень, стягувачем у яких виступає ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушень прав та інтересів позивача з боку Головного територіального управління юстиції в Львівській області, а відтак і безпідставність позовних вимог позивача в даному випадку.

В свою чергу апелянт 3, аргументуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що при вчиненні виконавчих дій щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, діяв з дотриманням вимог закону. Зокрема, підставою для закінчення виконавчого провадження на виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.200.5 року, було розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 № 39к, яким скасовано розпорядження міського голови № 17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_2", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально- економічних питань ОСОБА_2 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_2. У зв'язку із вказаним державним виконавцем 16.02.2016 винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому апелянт 3 звернув увагу, що згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини покладається саме на Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Даючи правову оцінку доводам апелянтів - Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практика Європейського суду з прав людини» відділ примусового виконання рівзень Державное виконавчої служби України забезпечує належне виконання рішень Європейського суду з прав людини (далі - Суд) винесені проти України в частині індивідуальних загальних заходів.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Суду у справах проти України з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Стаття 2 Закону передбачає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 17 Закону рішення Суду підлягають виконанню державною виконавчою службою з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Як вбачається з матеріалів справи, та зазначено у постановах про закінчення виконавчих проваджень ВП №15409960, ВП №15410374 від 16.02.2016 року, ВП №44366223 від 18.02.2016 року, що Рішенням №148 другої сесії Винниківської міської ради від 11.02.2016 внесено зміни у рішення №17 від 03.12.2015 року "Про затвердження структури виконавчих органів Винниківської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів та утворено посаду "Заступник міського голови з соціально-економічних питань". Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради від 12.02.2016 №33 затверджено посадову інструкцію заступника міського голови з соціально-економічних питань. Розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к скасовано розпорядження міського голови №17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_2", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_2 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_2.

Проте, колегія суддів вважає, що вказані рішення та розпорядження відповідача - Винниківської міської ради, не є підтвердженням виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення на роботі ОСОБА_2.

При цьому, судова колегія вважає помилковими доводи суду першої інстанції, що вищевказані рішення та розпорядження Винниківської міської ради, не є підтвердженням виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08, оскільки боржником не забезпечено фактичний доступ ОСОБА_2 до виконання попередніх обов'язків, з огляду на наступне.

Так, стаття 77 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.06.1999 № 606- XIV (в редакції до 08.03.2011) передбачала, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Разом з тим встановлено, що на момент проведення виконавчих дій протягом 2015-2016 років вже діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 04.11.2010 № 2677-VІ. Нормою статті 76 згаданого Закону передбачено, що виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що оскільки позивачу не було забезпечено фактичний доступ до виконання попередніх обов'язків, то постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 з цих мотивів є невиконаною, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також вважає помилковою позицію апелянта 3, що достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження, а саме, виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року є розпорядження міського голови м. Винники від 16.02.2016 № 39к.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Порядок прийняття на службу в органи місцевого самоврядування врегульовано у статті 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", яка передбачає прийняття на посаду заступника сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради шляхом затвердження відповідною радою.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на приписи статей 3, 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посада заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради є виборною посадою, на яку особа затверджується відповідною радою. А тому, враховуючи вимоги Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", таке затвердження в силу пункту 3 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" є виключною компетенцією відповідної ради.

Однак, матеріали справи не містять відповідного рішення Винниківської міської ради про затвердження ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року.

Колегія суддів вважає, що апелянт 3 безпідставно прийшов до висновку про закінчення виконавчого провадження про поновлення на роботі ОСОБА_2 без прийняття Винниківською міською радою відповідного рішення. Колегія суддів наголошує, що розпорядження міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к не є належним і достатнім доказом поновлення позивача на службі в органах місцевого самоврядування в розумінні статтей 73, 76 КАС України.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що оскільки доказів виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_2 сторонами не надано та матеріали справи не містять, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради щодо не поновлення ОСОБА_2 на роботі на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими.

Також доведеними, на думку суду апеляційної інстанції, є позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачів - Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, оскільки вони не дотримались вимог закону при вчинення дій щодо поновлення позивача на посаді, чим допустили порушення її законних прав та інтересів, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної, матеріальної допомоги та витрат на правову допомогу. При цьому, суд стягнув вказані суми з наступних відповідачів, а саме, Винниківської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Даючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач зазначає, що внаслідок злісного, свідомого, умисного і тривалого часу ухиляння відповідачами від виконання рішень судів про її поновлення на роботі вона зазнала моральних страждань, що призвело до моральних переживань, позивач втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Від такого стану вона не могла спокійно спати в ночі, а вдень до всього почала нервово відноситись, різко погіршилося її здоров'я і самопочуття. Через різке погіршення умов життя також розпочались конфлікти у сім'ї.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, стягнення з відповідачів сумарно 150000 грн. моральної шкоди на думку позивача дасть їй можливість відновити частково стан здоров'я від негативного впливу відповідачів, повернутись до звичайного способу життя, та відпочити від усього, що сталося.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях з причини протиправної поведінки щодо неї, що призвело до неможливості реалізувати та захистити свої права, при цьому суд також враховує вік та стан здоров'я позивача.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачів сумарно 150000 грн. моральної шкоди є частково обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню в частині стягнення з Винниківської міської ради Львівської області, Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 5000 грн. з кожного. Тобто сумарно стягнено на користь позивача 20000 грн. моральної шкоди.

Апелянт 2 та апелянт 3 не погоджуються з рішенням суду щодо стягнення з них моральної шкоди та вважають, що позивачем у своєму позові не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями апелянтів та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

З цього приводу суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 5 ст. 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Слід також врахувати, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно перевірив та надав оцінку доводам позивача про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, визначаючись щодо розміру моральної шкоди, яку слід відшкодувати на користь позивача слід врахувати наступне.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, частина 2 ст. 6 КАС України передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі "Антипенко проти Російської Федерації" (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі "Пшеничний проти Російської Федерації" (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі "Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі "Грідін проти Російської Федерації" (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня).

З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Враховуючи, що судом встановлено факт невиконання відповідачами рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді тривалий час, що призвело до порушення її прав та охоронюваних законом інтересів, а також завдало їй моральних страждань, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000 гривень сумарно з відповідачів, а саме: Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Щодо позовних вимог про стягнення сумарно з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 30000 грн. згідно поданих квитанцій на лікування ОСОБА_2 через нанесену шкоду здоров'ю, колегія суддів враховує наступне.

Судом встановив, що позивач - ОСОБА_2 періодично проходить лікування у кардіологічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги Управління охорони здоров'я м. Львова, та у відділенні реабілітації хворих інфарктом міокарду 7-ої міської лікарні м. Львова, у зв'язку із наявною в неї протягом 6 років гіпертонічною хворобою. Вказана обставина підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги Управління охорони здоров'я м. Львова, епікризом - випискою з історії хвороби відділення реабілітації хворих інфарктом міокарду 7-ої міської лікарні м. Львова, та листками непрацездатності, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, зазначені вище документи підтверджують необхідність позивача у лікуванні, у зв'язку із чим ОСОБА_2 понесла значні витрати на придбання ліків, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи видані аптечними пунктами фіскальні чеки.

Крім того, позивач вказує на те, що тривалі моральні переживання спричинені невиконанням відповідачами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року, негативно позначились на стані її здоров'я, що проявилося у частому головному болю, безсонні. Через борги відповідачів позивач не змогла зробити операцію на серці через відсутність коштів.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів враховує, що пiд лiкуванням та медичною допомогою мається на увазi в тому числi, але не виключно, придбання лiкiв, донорських компонентiв, протезно-ортопедичних виробiв, виробiв медичного призначення для iндивiдуального користування iнвалiдiв за рахунок коштів благодiйної органiзацiї або його роботодавця за наявностi вiдповiдних підтвердних документiв, крiм витрат, що компенсуються виплатами з фонду загальнообов'язкового державного соцiального медичного страхування.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доведеним факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди та вважає обгрунтованим її розмір, а саме - 30000 грн.

При цьому, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає, що обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідачів, шляхом стягнення з Винниківської міської ради Львівської області, Виконкому Винниківської міської ради, Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 7500 грн. з кожного, згідно поданих квитанцій на лікування.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення сумарно з відповідачів: ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 20000 грн. на правову допомогу.

Суд першої інстанції, під час розгляду справи, прийшов до висновку про доведенність понесення витрат на правову допомогу позивачем частково, а саме, матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10600,00 грн.

Зазначений висновок суду першої інстанції підтверджується під час апеляційного розгляду.

Зокрема, колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 10600,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.ч.3, 4, 5 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п.2 ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження понесених витрат по наданню правової допомоги позивач надав суду договір про правову допомогу АА000001 від 02.03.2015 року укладений між позивачем та адвокатом Яцуляком Т.Р., акт виконаних робіт від 19.04.2016 року, додаток №1 до акту виконаних робіт від 19.04.2016 року, згідно якого вартість наданих послуг згідно умов договору про правову допомогу АА000001 від 02.03.2015 року складає 10600,00 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів враховує, що відповідачами не заявлялось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10600,00 грн., апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимоги позивача стосовно стягнення з відповідачів витрат, понесених позивачем на правову допомогу у вказаному розмірі.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне витрати на правову допомогу покласти на відповідачів, шляхом стягнення з Винниківської міської ради Львівської області, Виконкому Винниківської міської ради, Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 2650,00 грн. з кожного.

Отже, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про доведеність належними, достатніми та допустимими доказами, в розумінні статтей 73, 74, 76 КАС України, позовних вимог щодо стягнення на користь позивача моральної та матеріальної шкоди, а також відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

В свою чергу, доводи апеляційних скарг Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Львівській області, наведені на спростування висновків суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача моральної та матеріальної шкоди, а також відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Позивачем, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди, а також відшкодування витрат на правову допомогу, не оскаржувалось.

Що стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо здійснення контролю за виконанням судового рішення відповідачами та прийняття окремої ухвали, стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, а саме за ознаками ст. ст. 172, 175, 190, 212, 212, 364, 365, 366, 366, 382 Кримінального кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення та звертає увагу, що питання судового контролю за виконанням судових рішень, яке врегульовано статтею 382 КАС України, та питання прийняття окремої ухвали на підставі ст. 249 КАС України є правом суду. За результатом апеляційного розгляду, колегія суддів не встановила підстав для застосування до відповідачів зазначених процесуальних дій.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.2 вказаної статті, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАС України).

Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та пояснення по суті спору, надавши оцінку висновкам суду першої інстанції в межах вимог апеляційних скарг, у відповідності до ст. 308 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Чернівецький окружний адміністративний суд, приймаючи оскаржуване рішення допустив порушення норм матеріального права, порушив норми процесуального права, а висновки суду частково не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Винниківської міської ради Львівської області, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, щодо не поновлення ОСОБА_2 на роботі на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960.

Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області скасувати постанови про закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960 відповідно та поновити виконавчі провадження.

Зобов'язати Винниківську міську раду Львівської області, Виконавчий комітет Винниківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду з 03 грудня 2010 року по 06 травня 2019 року.

Стягнути з Винниківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650грн. (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

Стягнути з Виконавчого комітету Винниківської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650грн. (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 травня 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.