Справа № 176/662/19
Суддя: Гусейнов К. А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №176/662/19
провадження №2-а/176/12/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

за участі секретаря Яценко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жовті Води справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Кривий Ріг Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції національної поліції України в особі капрала поліції ОСОБА_3 про визнання постанови про адміністративне правопорушення незаконною, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним адміністративним позовом до суду де просить визнати протиправною та скасувати постанову ЕАВ №970177 від 07.03.2019 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену капралом поліції ОСОБА_3 відносно нього про накладення адміністративного штрафу у розмірі 425 грн.

В своєму позові позивач посилається на те, що 07 березня 2019 року він, керуючи автомобілем МАЗ 5440С9-570-030 н.з. АЕ1366КВ з напівпричепом Pacton LXD 336 АЕ8933ХО рухався по Дніпровському шосе 71, в Довгінцівському районі міста ОСОБА_4, та о 12 год. 05 хв. був зупинений інспектором ДПС ОСОБА_3, який предявив йому звинувачення, що він проїхав на жовтий заборонений сигнал світлофору, чим порушив правила дорожнього руху. Після розгляду справи інспектор ДПС ОСОБА_3, не зважаючи на його заперечення і доводи, виніс постанову ЕАВ №970177 від 07.03.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності згідно якої на нього було накладено штраф за порушення норм ПДР п.8.7.3(г) відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425 грн. Вважає, що дана постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права та підлягає скасуванню з тих причин, що він не порушував ПДР, здійснював рух та перетинання перехрестя виключно у відповідності до вимог ПДР, які передбачають, що якщо навіть під час перетинання перехрестя змінився сигнал світлофора, водій зобовязаний у будь-якому випадку закінчити рух. У оскаржуваній постанові інспектор віддав перевагу власним переконанням та не прийняв до уваги його пояснення, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених вище, при цьому позивач ОСОБА_1 пояснив, що почав перетинати перехрестя на зелене світло, рухався у потоці машин, вже при виїзді на перехрестя побачив, що сигнал світлофора змінив свій колір на жовтий, але загальмувати вже не було можливості, так як екстрене гальмування могло б створити аварійну обстановку на дорозі та тим більше правила дорожнього руху дозволяють закінчити переїзд перехрестя, якщо це не створить перешкоди для інших учасників дорожнього руху. Також вказав, що ним було враховано дорожне покриття, яке мало бугри на асфальті, що при екстренному гальмуванні могло призвести до заносу причепа та створення аварійної ситуації. Загальна довжина автомобіля з причепом 18 метрів.

Відповідач капрал поліції ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надавши відзив на позов з долученим до нього записом, на якому зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що з позовними вимогами він не згоден, оскільки після зясування усіх фактичних даних ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме проїзд на заборонений сигнал світлофора або жесту регулювальника, вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, ним було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови серії ЕАВ №970177 від 07.03.2019 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 та КУпАП. Позивачу було розяснено його права, передбачені ст.. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Щодо факту вчинення позивачем правопорушення, то відповідач зазначив, що на світлофорі, яким керувався позивач є додаткове цифрове табло, яке інформує водіїв про час до наступного перемикання сигналу світлофора. Керований позивачем транспортний засіб був на значній відстані від перехрестя, коли увімкнувся зелений мигтливий сигнал світлофору. Коли увімкнувся жовтий забороняючий сигнал світлофору, транспортний засіб, керований позивачем знаходився також ще на значній відстані від світлофора, розташованого на вул. Дніпропетровське шосе та від перехрестя. А отже, позивач, мав змогу виконуючи вимоги п.12.1, 2.3 (б), 8.7.3.(г) ПДР, зупинитись перед світлофором як того вимагає п.8.10 ПДР. Також відповідач вважає, що позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають, а оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №970177 від 07.03.2019 року, складеною капралом поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КупАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Згідно з вищезазначеною постановою, «07.03.2019 року о 12 год. 00 хв. в м. Кривий Ріг по вул. Дніпропетровське шосе водій, керуючи транспортним засобом з причепом днз Ае8933хо, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП.» /а.с.4/

Суд вважає дану постанову такою, що складена з порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Стаття 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, сигнали світлофора мають такі значення: жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до пункту 8.11 Правил дорожнього руху України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд зазначає, що підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП та розяснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані помякшуючі обставини, майновий стан винного.

Крім того, у своїй постанові від 26 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням субєкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це також слідує з закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову, а тому вину позивача у вчиненні правопорушення повинен довести саме відповідач.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП вина є обов'язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Як встановлено судом із відеозапису, наданого відповідачем, автомобіль МАЗ 5440С9-570-030 н.з. АЕ1366КВ з напівпричепом Pacton LXD 336 АЕ8933ХО під керуванням позивача ОСОБА_1 у момент ввімкнення жовтого сигналу світлофору вже перетинав перехрестя та попереду і з боку нього рухалися автомобілі, а тому позивач не мав можливості зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР України, не вдаючись до екстреного гальмування. Враховуючи габарити автомобіля позивача, який є вантажним, та враховуючи те, що екстрене гальмування, могло б призвести до створення аварійної обстановки на дорозі, позивач закінчив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, забезпечивши при цьому безпеку дорожнього руху та не порушуючи при цьому Правил Дорожнього Руху України. Також, позивач у своїх поясненнях відповідачу при розгляді ним справи про адміністративне правопорушення, зазначив, що запобігаючи виникненню аварійної ситуації на дорозі, у зв'язку з перетином «стоп-лінії», пересвідчившись, що не створить небезпеки дорожнього руху, закінчив проїзд перехрестя на сигнал світлофору, що перемикався на «жовтий», що не було враховано відповідачем при розгляді даної справи.

При цьому запис, проїзду позивачем перехрестя, долучений відповідачем до металів справи та досліджений судом у судовому засіданні, повністю узгоджується із поясненнями позивача, оскільки на ньому зафіксовано переключення світлофору на «жовтий» в момент, коли автомобіль МАЗ 5440С9-570-030 н.з. АЕ1366КВ з напівпричепом Pacton LXD 336 АЕ8933ХО під керуванням позивача передньою частиною автомобіля вже перетнув «стоп-лінію».

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача події та складу правопорушення та скасування з цих підстав оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодесу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 139, 241-246, 286, КАС суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Кривий Ріг Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції національної поліції України в особі капрала поліції ОСОБА_3 про визнання постанови про адміністративне правопорушення незаконною задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №970177 від 07 березня 2019 про накладення штрафу на ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації та фактичного проживання за адресою: Дніпропетровська область, мЖовті Води, вул.Партизанська, буд.24 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.122 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Відшкодування судових витрат віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 06.05.2019 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5