Справа № 1440/2217/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р.м. ОдесаСправа № 1440/2217/18
Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

За участю: секретаря - Сторчака О.О.

апелянта - ОСОБА_2

представника апелянта - ОСОБА_3 (ордер від 09.10.2018 року)

представника відповідача - Міляєвої Ю.Б. (довіреність від 08.01.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з безпеки на транспорті щодо не звільнення з посади заступника директора Департаменту-начальника управління контролю на автомобільному та міському електричному транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті - в.о. начальника Укртрансбезпеки в Миколаївській області ОСОБА_5; зобов'язати Державну службу України з безпеки на транспорті звільнити з посади заступника директора Департаменту-начальника управління контролю на автомобільному та міському електричному транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті - в.о. начальника Укртрансбезпеки в Миколаївській області ОСОБА_5.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить службу в Управлінні Укртрансбезпеки на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю з безпеки на наземному транспорті. Відповідно до посадової інструкції позивач, окрім нормативно-правових актів, в своїй діяльності має керуватись наказами та дорученнями керівництва Управління. Водночас, позивачу стало відомо, що начальник Управління ОСОБА_5 двічі протягом року вчинив корупційні правопорушення. Зазначені обставини свідчать про наявність підстав для звільнення ОСОБА_5 з державної служби, але в супереч вимогам чинного законодавства Державна служба України з безпеки на транспорті відповідні дії не вчиняє, чим порушує моральне право позивача на роботу під керівництвом чесної та некорумпованої особи.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 2007 року проходить службу в Управлінні Укртрансбезпеки на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю з безпеки на наземному транспорті.

З травня 2018 року в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області призначено ОСОБА_5

Постановами Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року, від 18 квітня 2018 року відповідно до справам №761/16431/17, №761/16432/17 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП, провадження у справах закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративних стягнень.

Оскільки судовими рішеннями ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, позивач вважає, що Держава служба України з безпеки на транспорті має вжити заходи щодо звільнення третьої особи з державної служби.

З огляду на те, що у встановлений строк відповідні дії відповідач не вчиняє, позивач зазначає, що Держава служба України з безпеки на транспорті допускає протиправну бездіяльність щодо вирішення вказаного питання, порушує моральне право позивача на роботу під керівництвом чесної та некорумпованої особи, у зв'язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо звільнення третьої особи з посади.

Однак, оскільки позивачем не обґрунтовано порушення відповідачем його прав та інтересів, пов'язані із діями (бездіяльністю) суб'єкта владних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що адміністративний позов має бути залишений без задоволення.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, проте такими, що не у повній мірі відповідають нормам адміністративного процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII державний службовець має право на: 1) повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; 2) чітке визначення посадових обов'язків; 3) належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення; 4) оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу; 5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону; 6) професійне навчання, зокрема за державні кошти, відповідно до потреб державного органу; 7) просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов'язків; 8) участь у професійних спілках з метою захисту своїх прав та інтересів; 9) участь у діяльності об'єднань громадян, крім політичних партій у випадках, передбачених цим Законом; 10) оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності; 11) захист від незаконного переслідування з боку державних органів та їх посадових осіб у разі повідомлення про факти порушення вимог цього Закону; 12) отримання від державних органів, підприємств, установ та організацій, органів місцевого самоврядування необхідної інформації з питань, що належать до його повноважень, у випадках, встановлених законом; 13) безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності; 14) проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Державні службовці також реалізують інші права, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

За змістом ст. 11 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII захист порушених наданих цим Законом прав або у разі виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець може реалізувати шляхом звернення із скаргою до керівника державної служби, відповідного центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, а також має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних органів та їх посадових осіб, що перешкоджають реалізації прав, наданих йому цим Законом, до суду.

Аналіз наведених норм показав, що позивач як посадова особа державного органу наділений правом на захист в судовому порядку порушених прав, визначених законом, у тому числі у разі виникнення перешкод у реалізації таких прав.

Водночас, звертаючись до суду із цим позовом позивачем зазначається про протиправну бездіяльність відповідача у вирішенні питання з приводу притягнення до відповідальності у сфері проходження публічної служби та застосування відповідних наслідків такої відповідальності, яка виникла не по відношенню позивача.

При цьому, за правилами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спору з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Для відновлення порушеного права у зв'язку із вчиненням (допущенням) суб'єктом владних повноважень дій (бездіяльності) особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Отже, обов'язковою умовою визнання протиправною, у тому числі, бездіяльності суб'єкта владних повноважень є її допущення у відношенні особи, яка звертається до суду із позовом.

Оскаржувана бездіяльність не вчинялась у відношенні позивача, а отже ніяким чином не порушує права чи інтереси ОСОБА_2 у розумінні ст. 2 КАС України.

Разом з цим, встановлення під час розгляду справи відсутності порушеного права чи інтересу позивача позбавляє адміністративний суд вжити заходи захисту цих прав та інтересу, у тому числі шляхом задоволення позову та надання оцінки оспорюваних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень та відповідність критерію правомірності, обгрунтованості тощо.

З огляду на наведене, враховуючи правила законодавства, що регулюють спірні правовідносини, оскільки позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не діє на захист своїх прав та інтересів, не ставить питання з приводу відновлення порушених прав під час проходження служби в державному органі, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Разом з цим, правильно встановивши вісутність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції в порушення наведених правил адміністративного процесуального законодавства надав правову оцінку оспорюваної за цим позовом бездіяльності відповідача.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції помилки не є порушенням правил адміністративного процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення справи та свідчить про наявність обставин для скасування судового рішення.

У зв'язку із чим, апеляційний суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року - змінити з частині мотивів, з яких виходив суд першої інстанції.

В іншій частині судове рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 25.04.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко