Справа № 500/650/19
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/650/19

23 квітня 2019 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.

за участю:

секретаря судового засідання Косюк О.П.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Чайківської М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправними дій щодо пред'явлення вимоги №Ф1039-54 від 04.02.2019 та зобов'язання повернути кошти в сумі 19719,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) з позовною заявою до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ ДФС в Тернопільській області), в якій просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №Ф-1039-54 від 04.02.2019, складену керівником ГУ ДФС в Тернопільській області Бабій С.А., якою поставлено вимогу до ОСОБА_3 сплатити податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску, який виник станом на 31.01.2019, що становить 17878,71 грн та зобов'язати відповідача повернути позивачеві сплачені кошти в сумі 19719,53 грн.

Ухвалою суду від 22 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 16 квітня 2019 року.

Від представника відповідача на адресу суду 08.04.2019 надійшов відзив на адміністративний позов (аркуші справи 28-29).

Від представника позивача 16.04.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (аркуш справи 42) та заява про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладено в наступній редакції: визнати протиправними дії керівника ГУ ДФС у Тернопільській області Бабія С.А. щодо пред'явлення ОСОБА_3 податкової вимоги №Ф-1039-54 від 04.02.2019 про погашення податкового боргу зі сплати єдиного соціального внеску, який виник станом на 31.01.2019 в сумі 17878,71 грн. та зобов'язати відповідача повернути позивачеві сплачені кошти в сумі 19719,53 грн (аркуш справи 43).

Представник відповідача надіслав на адресу суду 23.04.2019 заперечення на адміністративний позов та заяву про заперечення проти заяви про уточнення позовних вимог (аркуші справи 48-50).

Ухвалою суду від 23.04.2019, постановленою без виходу в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, мотивуючи тим, що підстави для зміни предмету позову (зокрема, що оскаржена вимога є відкликаною) стали відомі позивачу лише після ознайомлення з відзивом на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позивач 14.02.2019 отримав від відповідача вимогу №Ф-1039-54 від 04.02.2019, згідно з якою станом 31.01.2019 року у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на суму 17878,71 грн. ОСОБА_3 вказує, що з часу державної реєстрації 19.03.2013 до 12.02.2019 підприємницькою діяльністю не займається та доходу від такої діяльності не отримує.

Окрім того, звертає увагу суду, що в період з 20.09.2016 по 20.11.2017 перебував в трудових відносинах з ТОВ "Баядера Логістик", а з 28.12.2017 по 03.07.2018 у трудових відносинах з ТОВ "Фірма Аніда ЛТД", у яких працював на умовах повного робочого дня , а тому, не міг займатися підприємницькою діяльністю.

У період з 06.07.2017 по 24.07.2017, з 31.05.2018 по 27.08.2018 та з 14.11.2018 по 10.02.2019 позивач перебував за межами України, що підтверджує те, що він підприємницькою діяльністю не займався.

Вважає такі дії керівника ГУ ДФС у Тернопільській області Бабія С.А. щодо пред'явлення ОСОБА_3 податкової вимоги №Ф-1039-54 від 04.02.2019 протиправними та вважає, що відповідача слід зобов'язати повернути позивачеві сплачені кошти в сумі 19719,53 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову та зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги та обставини, викладені позивачем у позовній заяві, а також заперечила проти поданого позивачем клопотання про зміну позовних вимог.

В обґрунтування пояснила, що за даними інформаційної системи органів ДФС позивач взятий на облік станом на 19.03.2013 за категорією "ФО, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності" без жодних змін станом на дату звернення в суд.

Згідно п. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до ст. 25 Закону здійснюють органи Державної виконавчої служби України. З метою забезпечення виконання органами ДФС покладених завдань з адміністрування єдиного внеску відповідачем було надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1039-54 від 04.02.2019. Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок.

Відтак, відповідач зазначає, що дії керівника ГУ ДФС у Тернопільській області Бабія С.А. щодо пред'явлення ОСОБА_3 вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-1039-54 від 04.02.2019 є правомірною та не підлягає скасуванню, а відтак, в задоволенні адміністративного позову позивачеві слід відмовити.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступне.

Позивач зареєстрований 19.03.2013 як фізична особа-підприємець відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (аркуш справи 18). Основним видом діяльності за КВЕД визначено діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

Згідно з інформацією, яка міститься в інформаційній системі "Податковий блок. Реєстрація платників податків" позивач взятий на облік як платник єдиного соціального внеску з 02.06.2010 року (реєстраційний номер 191507301).

Відповідно до заяви від 14.06.2013 позивач обрав для себе спрощену систему оподаткування (аркуш справи 16).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Державну реєстрацію припинення проведено 12.02.2019 (номер зняття з обліку 106).

Відповідачем 04.02.2019 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф1039-54, згідно якої станом на 31.01.2018 в позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 17878,71 грн (аркуш справи 13).

Зазначену податкову вимогу ОСОБА_3 отримав 14.02.2019.

Позивачем недоїмку було сплачено згідно квитанцій від 14.02.2019 р. в сумі 15421,53 грн., від 18.02.2019 в сумі 1838 грн. та від 18.02.2019 в сумі 2460 грн., на загальну суму 19719,53 грн., яка перевищує суму недоїмки на 1840,82 грн (аркуш справи 20).

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо прийняття вимоги про сплату боргу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Відповідно до пп.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, установлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до норм частини п'ятої статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Фізичні особи - підприємці, які обрали загальну систему оподаткування, зобов'язані сплатити єдиний соціальний внесок за 2017 рік до 10.02.2018 року.

Статтею 9 Закону №2464, передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з ч.4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до ст. 25 Закону №2464 здійснюють органи Державної виконавчої служби України.

Судом встановлено, що 04.02.2019 ГУ ДФС у Тернопільській області винесено вимогу №Ф-1039-54 про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_3 в загальній сумі 17878,71 грн.

За даними інформаційної системи органу доходів і зборів та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3 на дату надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме: 04.02.2019 не був знятий з обліку як платник єдиного соціального внеску.

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №449, до платників, які не виконали визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналогічна правова позиція викладена у справі Верховного Суду №826/11623/16 від 11.09.2018 року.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз змісту вказаних норм права дає суду підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов: по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Даний висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №805/2195/17-а).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що позивачем не надано доказів того, що він має право на звільнення від сплати єдиного внеску.

Суд не бере до уваги твердження позивача про відсутність підстав для прийняття вимоги з огляду на те, що в період з 20.09.2016 по 20.11.2017 перебував в трудових відносинах з ТОВ "Баядера Логістик", а з 28.12.2017 по 03.07.2018 у трудових відносинах з ТОВ "Фірма Аніда ЛТД", та єдиний внесок за нього сплачував роботодавець, оскільки чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, які одночасно перебувають у трудових відносинах з іншими роботодавцями. Крім цього, у трудових відносинах з вказаними товариствами позивач перебував не як підприємець, а як фізична особа - працівник за трудовим договором (контрактом).

Також, фактичне не здійснення підприємницької діяльності чи відсутність доходів від її здійснення не є законодавчо визначеною підставою для звільнення від сплати єдиного соціального внеску у обов'язково визначеному мінімальному розмірі.

Відповідно до ч.12 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Враховуючи усі викладені обставини, суд приходить до висновку, що керівник ГУ ДФС у Тернопільській області Бабій С.А. пред'являючи позивачеві вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1039-54 від 04.02.2019 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень. Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ) про визнання протиправними дій щодо пред'явлення вимоги № Ф1039-54 від 04.02.2019 та зобов'язання повернути кошти в сумі 19719,53 грн., - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.