Справа № 120/257/19-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/257/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: ЧернюкА.Ю.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

25 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Шидловського В.Б. Кузьменко Л.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року (час ухвалення рішення - не зазначено, місце ухвалення рішення - м.Вінниця, дата складання повного тексту ухвали - 07.03.2019 р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року № Ф-6490-17 єдиного внеску на суму 15819,54 грн.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2019 року у справі відкрито провадження.

В лютому 2019 року Головне управління ДФС у Вінницькій області звернулось до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтоване тим, що позивачем пропущено 10-денний строк звернення до суду з даним позовом, встановлений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року клопотання задоволено, адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку з підстав невідповідності нормам матеріального та процесуального права, Так, зазначає ОСОБА_2, поза увагою суду залишилось те, що вона не є платником єдиного внеску відповідно до переліку, визначеного ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а відтак, помилковими є висновки суду щодо застосування спеціальних строків звернення до суду. Крім того, на думку скаржника, суд не дав належної правової оцінки обставинам отримання нею вимоги про сплату недоїмки і тому дійшов неправильного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить залишити ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає доводи скаржника безпідставними та необґрунтованими.

У відповіді на відзив, позивач наголошує, що не є платником єдиного внеску, а тому до нього не можуть бути застосовані приписи ст.25 Закону, вважає відзив необґрунтованим та таким, що не містить аргументів, що заслуговують на увагу.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників,перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів встановила таке.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 12.11.2018 року, якою зобов'язано позивача сплатити борг по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54 грн. (а.с. 9), яку відповідно до рекомендованого повідомлення було направлено позивачці 13.11.2018 року на адресу АДРЕСА_1 та вручено адресату 15.11.2018 року.

Не погодившись з вимогою, ОСОБА_2 25 січня 2019 року звернулась до суду з цим позовом.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено десятиденний строк для судового оскарження вимоги зі сплати єдиного внеску, визначений п. 9 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". При цьому, клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, позивач не подала. Оскільки поважних причин пропуску строку звернення до суду, судом не встановлено, а позивач не надала будь-яких доказів в підтвердження існування таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду, до яких він прийшов з неповним з'ясуванням обставин справи та з порушенням норм процесуального права, не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 123 КАС України встановлено, що, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При застосуванні наслідків, передбачених наведеною нормою, визначенню підлягає початок перебігу строку звернення до суду, тобто день, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, і відповідно з якого слід обчислювати строк звернення до суду.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є виключно наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи видно, що позивач, звертаючись до суду за захистом порушеного права, зазначає в якості поважних причин пропуску строку ті обставини, - отримання поштового відправлення від 13.11.2018 року не шляхом вручення 15.11.2018 року через поштове відділення, як це вказано у зворотному повідомленні, а відправлення їй було передано значно пізніше, при нагоді, сусідами за колишнім місцем проживання, відповідно вважає, що спірні правовідносини тривають.

Суд першої інстанції, визначаючи початок перебігу строку звернення до суду з 15.11.2018 року( дати отримання рекомендованого поштового відправлення з вимогою про сплату боргу) , обставин отримання позивачем цього відправлення не перевірив, не з'ясував, хто отримав вказане поштове відправлення, оскільки в зворотному повідомленні підпис про його отримання позивачем чи членом його сім'ї, відсутній.

Без уваги суду залишилось і те, що за даними сайту пошуку поштових відправлень "Укрпошти" зазначене рекомендоване відправлення вручено адресату 22.11.2018 року, тоді коли у зворотному повідомленні такою датою вказано 15.11.2018 року.

Також неперевіреними залишились доводи позивача про те, що за вказаною відповідачем у поштовому відправленні адресою - АДРЕСА_1, вона не проживає, оскільки працює і проживає в м. Хмільнику з 2011 року.

За наявності викладених у змісті позовної заяви обставин щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, помилковим є висновок суду щодо незаявлення позивачем клопотання про поновлення строку, оскільки недотримання форми клопотання у даному випадку є формальною підставою для залишення позову без розгляду, відтак, перешкодою для захисту порушеного права позивача.

Таким чином, аналізуючи наведені положення норм процесуального права та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, неповно з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення питання, порушивши при цьому норми процесуального права, що призвело до постановлення передчасного судового рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 320 КАС України, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції .

З огляду на наведене, порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 травня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Шидловський В.Б. Кузьменко Л.В.