Справа № 826/3291/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3291/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерини Євгенівни, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування висновку та наказу, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просила:

- визнати протиправними дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерини Євгенівни щодо внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію заяв ОСОБА_5 від 10 січня 2017 року, 12 січня 2017 року та 14 січня 2017 року про заборону вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3.» від 01 лютого 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ №17/КС від 03 лютого 2017 року про відмову у задоволенні скарги позивача від 17 січня 2017 року

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію заяв ОСОБА_5 від 10 січня 2017 року, від 12 січня 2017 року та 14 січня 2017 року про заборону вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати тимчасово блокувати доступ Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерини Євгенівни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2018 закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.238 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою про закриття провадження у справі позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував норми ст. 238 КАС України, закривши провадження у справі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено, позивач цим позовом просить визнати протиправними дії приватного нотаріуса, на думку позивача, ОСОБА_5 не являється власником квартири АДРЕСА_1, а тому дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерини Євгенівни щодо реєстрації заяв вказаної фізичної особи про заборону вчиняти реєстраційні дії та вносити відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно порушують права ОСОБА_3 як законного власника квартири.

Тобто, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, виник фактично спір про права на нерухоме майно між позивачем та третьою особою, так як наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 19 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року)зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Враховуючи, що позов ОСОБА_3 поданий у зв'язку із захистом права власності на квартиру АДРЕСА_1 від протиправних, на її думку, дій ОСОБА_5, колегія суддів приходить висновку про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства як такої, у якій відсутні ознаки публічно-правового спору.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.1. ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, існує спір про право цивільне, колегія суддів дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення юрисдикції адміністративних судів міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу від 18.10.2018 про закриття провадження прийнято з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерини Євгенівни, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування висновку та наказу, зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 25.04.2019