Справа № 0240/3698/18-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3698/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

07 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року (ухвалу постановлено 24 січня 2019 року суддею Воробйовою І.А., в м.Вінниця, час та дата складання повного тексту ухвали - не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії і стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про:

- визнання незаконною бездіяльності посадових осіб відповідача у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні рішення суду та скасування, як незаконної постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.04.2018 р. №55027823.

- зобов'язання вжити заходи по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 р. в незакінченій частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. та сплатити моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. і подати суду звіт протягом одного місяця з дня прийняття судового рішення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду - відмовлено.

Частково задоволено клопотання представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про залишення позову без розгляду.

Позов залишено без розгляду в частині вимог про зобов'язання вжити заходи по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.04.14 р. в незакінченій частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.

В решті клопотання - суд відмовив.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на суперечливість висновків суду першої інстанції та невідповідність їх обставинам справи, на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відмовляючи в поновленні позивачу строку звернення до суду та залишивши без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 в частині щодо зобов'язання відповідача вжити заходи по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.04.14 р. в незакінченій частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р., суд першої інстанції виходив з того, що у справах, що розглядаються за правилами статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. за приписами п. 1 ч.2 статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем подано до суду позов поза строками, передбаченими частинами першою, третьою статті 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби врегульовано спеціальними нормами процесуального закону.

Так, частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно пункту 1 частини другої статті 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відтак, з наведених норм слідує, що для звернення до суду із позовною заявою з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця встановлено десятиденний строк.

Позивач стверджує, що лише 08.10.2018 року він дізнався, що у виконавчому провадженні №55027823 (відкритому за оригіналом виконавчого листа №802/2272/16-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом ВААС 10 жовтня 2017 року), винесено постанову від 17.04.18 р. про закінчення виконавчого провадження. Як доказ цього надає копію конверту Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (штрих кодовий ідентифікатор 21 4, штамп від 7.08.18 р.), у якому, як вказав позивач, знаходились відзив Департаменту на позов з документами, серед яких, і містилась постанова.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що з витягу сайту Укрпошти вбачається, що поштова кореспонденція зі штрихкодовим ідентифікатором 21 4 прийнята поштовим відділенням 07.08.2018 р. та вручена адресату особисто 10.09.2018 р.

Отже, позивач отримав конверт (штрихкодовий ідентифікатор 21 4) з кореспонденцією саме 10.09.2018 р., а не 8.10.18 р., як стверджує останній, а тому десятиденний строк слід обчислювати не з 08.10.2018 р., а з 10.09.2018 р.

Окрім того, як вказує представник відповідача, у конверті зі штрихкодовим ідентифікатором 21 4 містився відзив Департаменту ДВС МЮУ на касаційну скаргу від 7.08.18 р. з додатками.

Зі змісту цього відзиву слідує, що додатками до нього були: довіреність, довідка Міністерства юстиції України, докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Посилання на наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.04.18 р. у додатку відсутні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення позивача щодо обізнаності зі змістом оскаржуваного рішення саме 08.10.18 р. та за обставин отримання поштової кореспонденції зі штрихкодовим ідентифікатором 21 4.

Інших доказів щодо фактичного отримання чи ознайомлення зі змістом постанови від 17.04.18 р. позивачем не надано.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На підтвердження виконання вимог даної норми, представником Департаменту надано суду першої інстанції лише супровідний лист № 31121-0-33-17/21 від 17.04.2018 р. про направлення постанови по ВП 55027823 від 17.04.18 р. Однак жодних доказів фактичного направлення цього листа разом з постановою, суду не було надано. Відтак, суд першої інстанції прийшов до переконання, що відповідачем не доведено факту направлення позивачу оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, а також, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про визнання бездіяльності неправомірною та скасування постанови у ВП 55027823 від 17.04.18 р. Отже, відсутні й підстави для поновлення пропущеного строку та для задоволення клопотання відповідача в цій частині вимог.

При цьому, враховуючи, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, суд першої інстанції правильно вказав про відсутність підстав для залишення без розгляду першої.

Проте, доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог про зобов'язання вжити заходи по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 р., суд першої інстанції визнав обгрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на таке.

Як встановлено судом та не спростовано і не оспорено позивачем, виконавче провадження по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.14 р. щодо виконання рішення Замостянського райсуду м.Вінниці від 01.03.2004 р. закінчено ще у 2016 році.

Так, в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала справа № 802/1462/16-а за позовом ОСОБА_2 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, предметом оскарження у якій, серед іншого, була постанова старшого державного виконавця Департаменту ДВС ВП№44360795 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення ЄСПЛ №25663/02.

За наслідком розгляду даної справи прийнято постанову від 31.10.2016 р., у якій зазначено про наступне.

« 17.07.2014 р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "ОСОБА_2 та інші проти України" (далі - РЄСПЛ), яким передбачено додаткові заходи індивідуального характеру та зобов'язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявоюОСОБА_2. підлягають виконанню:

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 13.08.2014 р. відкрито виконавче провадження №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" та зобов'язано боржника - державу Україна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

13.09.2016р. у зв'язку із фактичним виконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.14р. у справі №25663/02 та виплати суми 1188937, 30 грн. виконавче провадження №44360795 закінчено, про що винесено відповідну постанову».

Наведені обставини, в силу статті 78 КАС України не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судовим рішенням та визнаються учасниками справи.

Наведене вище вказує на те, що іще у 2016 році позивач знав про рух виконавчого провадження по виконанню Департаментом рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 р. в ч т.р. в частині виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 р. Проте до суду з цим позовом звернувся лише у жовтні 2018 року, тобто з пропуском строку встановленого процесуальним законодавством.

Наслідки пропущення строків звернення до суду, визначені статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів певним строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд першої інстанції правильно констатував, що у своїй заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивач лише пояснює обставини несвоєчасного отримання ним оскаржуваної постанови. Жодних пояснень, доказів щодо досліджуваної частини вимог, позивач не вказав ані в заяві, ані в судовому засіданні в суді першої інстанції.

При цьому, судом першої інстанції на виконання приписів частини першої статті 123 КАС України позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до суду. Однак, обґрунтування та мотиви заяви про поновлення строку стосувались лише постанови від 17.04.18 р.

В контексті наведеного, а також застосовуючи згідно зі статтями 3, 7 КАС України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Згідно з практикою ЄСПЛ, для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв'язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об'єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Водночас право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Разом з тим, позивачем ані на усунення вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху, ані в судовому засіданні, а ні в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції не наведено жодних причин неможливості своєчасного звернення з позовом до суду в частині вимог про зобов'язання вжити заходи по виконанню рішення ЄСПЛ.

Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції щодо того, що позивач достовірно знав та був обізнаний ще у 2016 році зі станом виконання Департаментом рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 р. в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 р. та звертаючись до суду у жовтні 2018 року не навів жодних обставин, які б фізично чи фактично перешкоджали позивачу звернутись до суду з цим позовом раніше.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом у строк, який перевищує десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, що є порушенням вимог ст.122 КАС України, при цьому він не надавав доказів, які б свідчили про поважність його пропуску. Отже, на підставі ч.3 ст.123 КАС України суд першої інстанції правомірно залишив даний адміністративний позов в частині вимог про зобов'язання вжити заходи по виконанню рішення ЕСПЛ від 17.04.2014 року в незакінченій частині рішення Замостянського райсуду м.Вінниці без розгляду.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 травня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Шидловський В.Б.