Справа № 160/662/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2019 року Справа № 160/662/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання - Бутенко П.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у місті Дніпрі у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 23.01.2019 року надійшов позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 13.09.2018 року № ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543.
В обґрунтування позову у заявах по суті позивач посилається на протиправність оскарженої постанови відповідача, якою ФОП ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 223380 грн. за допущення двох працівників до роботи без укладання трудових договорів, оскільки на момент проведення інспекційного відвідування, на зміні в кавярні позивача працювали усі працевлаштовані працівники, у звязку з чим вважає, що порушень трудового законодавства нею не допущено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що оскарженою постановою позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю щодо допущення двох працівників до роботи без укладання з ними трудового договору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року закрито підготовче провадження і розпочато розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представники учасників справи підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що інспектором праці з 21.08.18 р. по 22.08.18 р. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 з питань додержання вимог законодавства про працю.
За результатами інспекційного відвідування складено акт від 22.08.2018 року № ДН-1235/262/АВ (далі Акт). Згідно із Акту зафіксовано порушення позивачем вимог ст.24 та ст. 21 Кодексу законів про працю України щодо оформлення трудових відносин (а.с .47-49).
На підставі зазначено акту та встановлених порушень, 13.09.2018 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу № ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543, якою на позивача накладено штраф у розмірі 223380 грн.
Не погодившись із такою постановою, позивач оскаржив її до суду, правомірність прийняття якої є предметом розгляду у цій справі.
Вирішуючи спірні правовідносини та розглядаючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 №96 (далі Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.
Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп.6 п.6 Положення №96).
Пунктом 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм Управлінню Держпраці у Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).
Відповідно до ст.1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877-V).
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3 п.5 Порядку №295).
Згідно п.п.8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Позивач допустив посадових осіб Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області до інспекційного відвідування, яке було фактично проведено, у звязку з чим, суд з цього приводу враховує правову позицію Верховного Суду України від 19.09.2011 року у справі № 21-130а11, відповідно до якої, невикористання субєктами господарювання права щодо не допуску посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю) не є безумовною підставою для скасування прийнятої за наслідками нагляду (контролю) постанови, а тому суд першої інстанції відхиляє доводи позивача щодо відсутності підстав для проведення інспекційного відвідування.
На підставі Акту і встановлених порушень, відповідачем оскарженою постановою вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 223380 грн. за допущення останнім бариста ОСОБА_4 та бармена ОСОБА_5 до виконання трудових обовязків без укладання з ними відповідних трудових договорів.
Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 заперечила, що допускала вищевказаних осіб до виконання трудових обовязків до моменту укладання трудових договорів та у письмових поясненнях (відібраних у ході відвідування) пояснила, що ОСОБА_5 (стажер, який був на зміні 21.08.2018 року згідно із пояснень від 22.08.2018 року, а.с.31) взята керуючою ОСОБА_6 та на момент проведення відвідування остання їздила до органів ДФС з метою оформлення трудових відносин з нею.
У заявах же по суті, позивач зазначає, що 21.08.2018 року на зміні у кавярні «Фабріка ді кафе» працювали 4 працевлаштовані працівника та був присутній 1 стажер, який не виконував жодних трудових обовязків, на підтвердження чого надано відповідні трудові договори та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу, зокрема:
- трудовий договір від 13.10.2017 року, наказ від 13.10.2017 року №4 та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу від 13.10.2017 року щодо підтвердження факту укладання трудових правовідносин з ОСОБА_4 з фактичним допуском до роботи з 13.10.2017 року;
- трудовий договір від 21.08.2018 року, наказ від 21.08.2018 року №10-к та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу від 21.08.2018 року щодо підтвердження факту укладання трудових правовідносин з ОСОБА_5 з фактичним допуском до роботи з 22.08.2018 року.
Щодо трудового договору від 01.09.2017 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, в якому містяться відомості щодо укладання такого договору на умовах стажування, ФОП ОСОБА_3 пояснила, що такий договір надано перевіряючим помилково з огляду на те, що він втратив чинність у звязку з особистими обставинами ОСОБА_4, на підставі яких остання не змогла приступити до виконання трудових обовязків з вересня 2017 року та з якою у подальшому укладено трудовий договір від 13.10.2017 року без стажування.
Суд критично ставиться до таких тверджень позивача, який намагається уникнути відповідальності за порушення вимог законодавства про працю та з цього приводу зазначає про таке.
Визначення трудового договору міститься у ст. 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Ст. 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
З огляду на викладене, перед допуском працівників до роботи з ними, з кожним повинен бути укладений трудовий договір, а також повідомлено про прийом ДФС про прийняття працівника на роботу до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, чого не було зроблено позивачем.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року, справа №822/723/17, провадження №К/9901/3264/17.
Відповідно до ст. 26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю, отже трудовий договір з найманим працівником повинен бути укладений з дня виконання ним обов'язків.
Суд погоджується з позицією відповідача та зазначає, що вимогами Кодексу законів про працю України не передбачено проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватися шляхом укладення трудового договору, для перевірки її кваліфікації та навиків роботи або отримання таких.
У той же час, встановлення обставин проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватися, у контексті спірних правовідносин, повинно підтверджуватись відповідними доказами, наприклад: договором стажування, поясненнями такої особи та/або матеріалами відеозйомки, використаної під час інспекційного відвідування, які б підтверджували факту допуску осіб саме до виконання трудових обовязків до моменту фактичного допуску до роботи за трудовим договором.
Так, з наданого позивачем трудового договору від 01.09.2017 року укладеного між позивачем та ОСОБА_4, в якому міститься відомості щодо укладання такого договору на умовах стажування вбачається, що він має усі необхідні реквізити/відомості (права, обовязки, графік роботи, строк дії та інше), які притаманні саме трудовому договору.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 76 КАС України).
На переконання суду, надана відповідачем копія трудового договору від 01.09.2017 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, в якому міститься підписи сторін та відомості щодо укладання такого договору на умовах стажування у взаємозвязку з поясненнями ФОП ОСОБА_3, відібраними під час інспекційного відвідування щодо знаходження на зміні стажера разом з поясненнями ОСОБА_6, яку позивач призначила керуючою у кавярні, в яких також містяться згадування щодо стажера та повідомленням територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу від 13.10.2017 року щодо підтвердження факту укладання трудових правовідносин з ОСОБА_4 з фактичним допуском до роботи з 13.10.2017 року у повній мірі підтверджують порушення позивачем приписів ст.24 та ст. 21 Кодексу законів про працю України щодо допущення працівника до виконання трудових обовязків до моменту укладання з ним трудових правовідносин.
Суд зазначає, що стажування в цілях придбання практичних навиків, необхідних для виконання посадових обов'язків, може бути організоване за наявності відповідного договору між роботодавцем, претендентом на посаду (безробітним) і державним центром зайнятості відповідно до ст. 29, ст. 35 Закону України «Про зайнятість населення».
Позивачем не надано до суду договір про професійне навчання найманого працівника, наказ про організацію стажування, програму стажування, будь-які інші документи, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».
Доводи позивача, що вищевказаний договір від 01.09.2017 року втратив чинність судом до уваги не приймається з огляду на відсутність доказів, щоб підтверджували вказані обставини. При цьому, суд знаходить також необґрунтованими доводи ФОП ОСОБА_3 щодо відсутності порушень законодавства про працю на момент прийняття відповідачем оскарженої постанови, оскільки вищенаведеними доказами підтверджено факт укладання позивачем трудових правовідносин на умовах стажування, що у свою чергу не відповідає вимогам трудового законодавства України та порушує права найманих працівників.
З огляду на викладене, ФОП ОСОБА_3 не мала права допускати до роботи стажиста без укладення з ним договору (без періоду стажування) оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
За таких обставин, оскільки зібраними під час судового розгляду справи доказами підтверджено факт допуску позивачем одного робітника (ОСОБА_4О.) до роботи без укладення з ним трудового договору (без періоду стажування), суд дійшов висновку, що оскаржена постанова є обґрунтовуванню у частині накладення на позивача штрафу у розмірі 111690 грн. (3723 грн. * 30).
У той же час, суд зазначає, що наданими до суду матеріалами не підтверджено факту допуску ОСОБА_5 до виконання нею саме трудових обовязків. Зафіксована у Акті фотокопія таких обставин не встановлює, оскільки на ній зображено іншого працівника ОСОБА_7
Пояснень у ОСОБА_5 посадовими особами відповідача також не відібрано, у звязку з чим у суду відсутні підстави стверджувати, що вказана особа була допущена до виконання трудових обовязків до моменту оформлення трудових правовідносин з ФОП ОСОБА_3
Щодо посилання позивача, що справа про накладення штрафу розглядалась без його участі і без дотримання вимог встановлених законом, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Порядок прийняття постанов про накладення штрафних санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України регламентовано Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі- Порядок №509).
Згідно вищевказаного Порядку № 509, штрафи за порушення законодавства про працю накладаються начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання ознак порушення законодавства про працю, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Відповідно до п.7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Судом встановлено, що 01.09.2018 відповідачем прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН1235/262/АВ/ТД, вирішено розгляд справи про накладення штрафу згідно абз. 1 ч.2 ст.265 КЗпП України провести 13.09.2018 року о 09.15 год. (а.с .105)
Про розгляд справи позивача повідомлено поштовим повідомленням, направленим на адресу, яка збігається із визначеною позивачем адресою, відомості щодо якої містяться у ЄДРПОУ та яке повернулося на адресу відповідача з відміткою ДП Укрпочти у звязку з «закінченням терміну зберігання» (а.с.106), тобто не вручено позивачу з незалежних від відповідача причин.
З огляду на викладене, доводи позивача, щодо неналежного повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу не знайшли підтвердження під час судового розгляду справи.
Підсумовуючи вищевикладене, оскільки зібраними під час судового розгляду справи доказами підтверджено факт допуску позивачем одного робітника (ОСОБА_4О.) до роботи без укладення з ним трудового договору (без періоду стажування), тоді як щодо іншого працівника (ОСОБА_5О.) таких обставин не встановлено, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова є обґрунтовуванню у частині накладення на позивача штрафу у розмірі 111690 грн. (223380/2).
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у розмірі 1116,90 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.09.2018 року № ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543У на суму 111690 грн., на суму 111690 грн. постанову залишити без змін.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 29 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_8