Справа № 825/730/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року Чернігів Справа № 825/730/16

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків державі, спричинених нестачею майна,

В С Т А Н О В И В:
19.04.2016 Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача на користь держави (Військової частини НОМЕР_1 ) заборгованість за матеріальні збитки на суму 20 179,62 грн.

Позов мотивовано тим, що відповдно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2008 №461 на підставі п.14 Положення "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі", відповідача притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на загальну суму 24 206,10 грн, відшкодування якої проводилось до березня 2008 року. Після виключення відповідача зі списків особового складу стягнення з нього матеріальної шкоди не здійснювалось. Станом на момент звернення до суду, залишок непогашеної заборгованості складає 20 179,62 грн. Оскільки відповідач добровільно сплачувати заборгованість наміру не має та вживає заходів щодо ухилення від сплати, позивач вимушений звертатися до суду..

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.04.2016 у відкритті провадження відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишено без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.04.2016 без змін. В подальшому, постановою Верховного Суду від 23.01.2019 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду та згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передано судді Житняк Л.О. Ухвалою судді від 05.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також встановлено відповідачу 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.215). Враховуючи наведене, розгляд справи проводиться за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач у період з 1995 року по 2007 рік проходив військову службу у Збройних Силах України, та був звільнений з лав Збройних Сил України наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 28.12.2007 № 1496, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2008 №45 виключений зі списків особового складу військової частини та направлений для постановки на військовий облік до Олександрівського ОМВК Кіровоградської області.

13.02.2008 на підставі проведеного розслідування по факту нестачі комплектуючих частин автомобільної техніки командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ №461 "Про відшкодування шкоди, заподіяної державі" (а.с.30-32).

У цьому наказі зазначено, що з вини ОСОБА_1 виникла нестача матеріальних засобів, які перебували під відповідальним зберіганням у відповідача, а саме: комплектуючих причепу 2-ПН-2 (СМЗ-710В), комплектуючих причепу 2-П-5 (ГКБ 817 в/п 60-86), комплектуючих шести причепів Е-5, комплектуючих причепу 1-П-1, 5 (ОАР-2), комплектуючих причепу І-П-2,5 (ВГ 1500), у зв`язку з чим останнього притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на загальну суму 24 206,10 грн.

Згідно з довідкою від 15.04.2016 залишок непогашеної заборгованості складає 20 179,62 грн.

Оскільки відповідач добровільно сплачувати заборгованість наміру не має та вживає заходів щодо ухилення від сплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень)).

Частиною 2 ст.4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Також згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Пунктом 17 ч.1 ст.3 КАС України встановлено, що публічною службою є, серед іншого, військова служба.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори з приводу прийняття громадян на військову службу, її проходження, звільнення з військової служби.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, військова частина звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі позивача матеріальні збитки в розмірі 20 179,62 грн, зумовлені нестачею майна - автомобільної техніки, що перебувала на відповідальному зберіганні (утриманні) відповідача під час проходження військової служби. Таким чином, спірні правовідносини пов`язані з проходженням публічної (військової) служби.

При цьому вирішення питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків, спричинених ним державі під час проходження військової служби, нерозривно пов`язане з наданням судом оцінки правомірності наказу командира військової частини, тобто наказу суб`єкта владних повноважень, про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

З огляду на викладене спір у справі є публічно-правовим, а тому підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно абз.1 п.2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Приписами п.3 Розділу І Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Згідно п.4 Розділу І Положення встановлено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Відповідно до п.13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п.17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п.19 Розділу IV Положення).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Суд констатує, що службове розслідування за фактом нестачі комплектуючих автомобільної техніки та матеріально технічних засобів автомобільної служби у Військовій частині НОМЕР_1 проведено в строк, визначений Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 та п.19 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95 службовим розслідуванням встановлено всі необхідні елементи для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, заподіяння прямої дійсної шкоди в особі Військової частини НОМЕР_1 - недостача майна, переданого під звіт, що є порушенням ст.112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, оскільки відповідно до ст.112 Статуту внутрішньох служби ЗСУ відповідач повинен був слідкувати за збереженням ввіреної йому техніки та не менше ніж один раз на місяць звіряти дані ротного обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини.

Враховуючи ту обставину, що саме відповідач відповідальний керувати господарством роти та вести облік матеріальних засобів, саме останній є матеріально-відповідальною особою за їх втрату, оскільки на нього покладено обов`язок берегти державне майно, яке йому ввірене.

Враховуючи викладені норми, слід за необхідне наголосити, що порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності у розумінні норм Порядку забезпечує дотримання прав щодо участі у прийнятті командиром відповідного рішення як для військовослужбовців, які проходять службу у військовій частині, якій було завдано матеріальної шкоди, так і для військовослужбовців, яких до прийняття рішення про відшкодування заподіяної шкоди було переведено на нове місце служби.

Так, відповідно до п.22 Положення військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.17), відповідача ознайомлено з матеріалами службового розслідування, про що свідчить його підпис на відповідному листі ознайомлення.

Згідно п.23 Положення якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.
Судом встановлено, що відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності, про що видано наказ, а тому стягнення з нього суми заборгованості у судовому порядку не здійснювалось. Крім наведеного, Положенням передбачено стягнення завданої шкоди в судовому порядку виключно до моменту притягнення особи до відповідальності шляхом видання відповідного наказу, а тому відшкодування такої шкоди має відбуватися в порядку утримання з грошового забезпечення відповідача.

Згідно п.25 Положення утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку).

Так, до моменту виключення відповідача зі списків 03.03.2008 та постановки на військовий облік до Олександрівського ОМВК Кіровоградської області, з відповідача утримувалось грошове забезпечення, що стало наслідком зменшення суми заборгованості з 24 206,10 грн до 20 179,62 грн. При цьому, за даними позивача, ОСОБА_1 з 2015 року призваний за мобілізацією та проходить військову службу (на момент звернення з позовною заявою до суду) в Військовій частині польова пошта НОМЕР_2 .

Тобто, у період з 03.03.2008 по 2015 рік відповідач повністю не відшкодував завдану шкоду, а тому суд зазначає, що в силу п.30 Положення якщо військовослужбовець вибув на нове місце служби до повного відшкодування заподіяної ним шкоди, то утримання грошової суми за новим місцем служби провадиться на підставі запису у грошовому атестаті. Списання сум заборгованості за попереднім місцем служби у цьому випадку провадиться лише в разі отримання письмового підтвердження про їх стягнення за новим місцем служби військовослужбовця. Підтвердження про прийняття суми заборгованості до стягнення підписується командиром (начальником), начальником фінансового органу (головним бухгалтером) військової частини і засвідчується гербовою печаткою.

Крім цього, на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню. (п.32 Положення).

Сума невідшкодованої шкоди, що значиться за звільненим у запас чи у відставку військовослужбовцем або військовозобов`язаним, який пройшов збори, обліковується у військових частинах за попереднім місцем служби або проходження зборів до повного надходження грошових сум (п.33 Положення). При цьому згідно п.34 Положення розмір шкоди, що перевищує суму можливих відрахувань з винної особи, має бути віднесено на рахунок держави рішенням командира (начальника) військової частини в межах наданих йому прав.

З аналізу наведених вище норм Положення вбачається, що після виключення відповідача зі списків, стягнення з нього суми заподіяної шкоди мало б відбуватися за місцем їх постійного проживання (роботи) на підставі виконавчих написів органів, що виконують нотаріальні дії та довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню, а у разі подальшого проходження служби в іншій військовій частині, шляхом утримання грошової суми за новим місцем служби на підставі запису у грошовому атестаті.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача до суду, у останнього були відсутні підстави для стягнення в судовому порядку суми заборгованості, оскільки наявний інший визначений Положенням порядок відшкодування матеріальних збитків. Крім цього, позивачем не надано суду доказів вчинення відповідних дій на виконання порядку стягнення збитків та доказів ухилення відповідача від відшкодування завданої матеріальної шкоди державі, з огляду на що, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У позові Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків державі, спричинених нестачею майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

Повне рішення суду складено 03.05.2019.

Суддя Л.О. Житняк