Справа № 420/6408/18
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6408/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Цховребової М.Г.

за участю:

секретаря судового засідання - Поварчук В.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Погожого Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо залишення без розгляду заяви громадянина Лівану - позивача про продовження йому строку перебування в Україні;

- зобов'язати відповідача продовжити громадянину Лівану - позивачу строк перебування в Україні шляхом проставлення відповідного штампу в паспортний документ.

Ухвалами суду від: 2 січня 2019 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; 31.01.2019 року: продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його в повному обсязі, по суті, з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.5-8, 58-59), із посиланням на п. 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», із зазначенням таких фактичних обставин:

- 07.09.2018 р. громадянин Лівану ОСОБА_3 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області через Суворовський районний відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з заявою щодо продовження строку перебування на території України. 14.09.2018 р. позивач отримав відповідь, у якій вказано, що всі надані позивачем копії документів йому повертаються без прийняття рішення щодо продовження строку перебування в Україні;

- позивач не погоджується з діями відповідача та вважає їх протиправними, оскільки у відповіді відповідача немає жодного посилання на норму закону, на підставі якого відповідач відмовився продовжити строк перебування позивача в Україні або надати йому вмотивовану відмову. Окрім того, відповідач своєю бездіяльністю порушує вимоги чинного законодавства України, приймаючи рішення без урахування усіх обставин, що мають значення для рішення, оскільки позивач має дружину в Україні, та не має можливості вчиняти будь-які дії та користуватись правами без продовження строку перебування на території України;

- позивачем був підготовлений пакет документів, разом із заявою встановленого зразку та іншими необхідними документами, включаючи гарантійний лист приймаючої сторони та фото, проте працівники Суворовського РВ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області відмовили позивачу тоді подати всі документи, та наполягали, щоб від спочатку звернувся із заявою довільної форми.

В судовому засіданні представник відповідача не визнав адміністративний позов повністю, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, по суті, з підстав, викладених у відзиві (а.с.31-35), із посиланням на п. 13 ст. 9, п. 16 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», п. 7 Положення про Державну міграційну службу України, п.п. 7, 9 ч. 1 ст. 1, ст.ст. 16, 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.п. 3, 6, 7, 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, із зазначенням таких фактичних обставин:

- позивач 07.09.2018 року в усній формі звернувся до Суворовського РВ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з проханням прийняти заяву про продовження терміну перебування на території України. Відповідач вважає, що протиправність дій відповідача у даному випадку відсутня, оскільки на підставі усної заяви позивача за відсутності необхідних документів відповідач позбавлений можливості прийняття відповідного рішення про продовження строку перебування на території України;

- позивач до відповідача з заявою встановленого зразку про продовження строку перебування в Україні у встановленому порядку не звертався та фактичної відмови не отримував. Заява від 07.09.2018 може бути розглянута лише на підставі Закону України «Про звернення громадян».

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до Суворовського РВ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою від 07.09.2018 року, вхід. № 5116/621 від 06.09.2018 року, у якій просив продовжити йому строк перебування в Україні у зв'язку з тим, що він більше двох років знаходиться в шлюбі з громадянкою України і має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну. (а.с.41)

Суворовський районний відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області листом від 14.09.2018 року № 5116/2445 (а.с.46-47) повідомив позивача, що:

- заява від 07.09.2018 року щодо продовження строку перебування на території України гр. Лівану ОСОБА_3, Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області розглянуто;

- 07.09.2018 року громадянин Лівану ОСОБА_3 в усній формі звернувся до Суворовського РВ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з проханням прийняти заяву про продовження терміну перебування на території України, на підставі шлюбу з громадянкою України ОСОБА_5, з якою зареєстрували шлюб 18 вересня 2015 року;

- згідно Наказу МВС № 363 від 25.04.2012 року підставою для продовження строку перебування в Україні є лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо;

- відповідно до Вашого письмового клопотання від 21.08.2018 року, на підставі наказу УПШЗСІ ГУДМС в Одеській області від 21.08.2018 № 159, розгляд Вашої особової справи припинено, термін дії довідки про звернення за захистом № 008070 визначено недійсним, про що Ви маєте попередження № 51-659 про неприпустимість незаконного перебування на території України від 21.08.2018 року;

- згідно ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» ст. 10 п. 16 особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених 3аконом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Тому Ви зобов'язані покинути територію України у термін 30 днів з моменту припинення розгляду Вашої справи, та в'їхати на територію України за візою, з метою подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну. Тип візи передбачає в'їзд в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України;

- всі наявні копії надані Вами до Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області повертаємо без прийняття рішення щодо продовження строку перебування в Україні.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, по суті, щодо не продовження позивачу строку перебування в Україні, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема (а.с.15, 26-27):

- Попередження № 5/1-659 про неприпустимість незаконного перебування на території України від 21.08.2018 року, яким позивача повідомлено про неприпустимість незаконного (нелегального) перебування на території України;

- Довідки про звернення за захистом в Україні № 008070, виданої позивачу 09.11.2017 року, дійсної до 09.05.2018 року.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду про витребування усіх доказів-підстав допущення оскаржуваної бездіяльності, відповідачем суду також надано копії , зокрема (а.с.42-45):

- Свідоцтва про шлюб, Серія НОМЕР_1, виданого 18 вересня 2015 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3, громадянином Ліванської Республіки, та ОСОБА_5, громадянкою України, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка та дружини - ОСОБА_3;

- заяви ОСОБА_8, якою остання надала згоду на реєстрацію місця проживання громадянина Ліванської Республіки - позивача;

- паспорта громадянина Республіки Лівану на ім'я позивача;

- паспорта громадянина України, НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_9.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 (далі - Положення № 360), Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок № 150), Порядком розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженим Наказом МВС України від 25.04.2012 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 травня 2012 року за № 778/21091 (далі - Порядок № 363).

Закон № 3773-VI, відповідно до його преамбули, визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 17 Закону № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення № 360 Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пп. 1 п. 3 Положення № 360 основними завданнями ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до пп. 8, 9, 10, 39 п. 4 Положення № 360 ДМС відповідно до покладених на неї завдань: здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України; здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з п. 7 Положення № 360 ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

На утворені територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС може покладатися виконання окремих завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до п. 1 Порядку № 150 цей Порядок визначає процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Згідно з п. 2 Порядку № 150, зокрема, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території.

Відповідно до п. 8 Порядку № 150 заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Згідно з пп. 1 п. 9 Порядку № 150 для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають такі документи, у разі, коли приймаючою стороною є фізична особа:

паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності);

переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку;

паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред'явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними;

копію посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець та особа без громадянства);

документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов'язань із сплати всіх витрат, пов'язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України;

документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред'явлення повертається), та його копію, а у разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмову згоду власника (співвласника) такого житла. Якщо житло перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається видана організацією, яка здійснює експлуатацію житлового будинку, довідка про всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано у такому житлі, та їх письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства;

чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

квитанція про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Пунктом 7 Порядку № 150 встановлено, що рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Відповідно до п. 10 Порядку № 150 рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Зазначене рішення може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду.

Згідно з п. 1 Порядку № 363 цей Порядок визначає процедуру розгляду заяв про продовження строку перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, та приймаючої їх сторони, а також прийняття за результатами їх розгляду рішень.

Відповідно до п. 3 Порядку № 363 заява про продовження строку перебування на території України подається іноземцем та особою без громадянства і приймаючою їх стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення строку перебування, визначеного пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Відповідно до п. 4 Порядку № 363 рішення щодо продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства приймають:

Голова (або його заступники) Державної міграційної служби України (далі - ДМС) - стосовно всіх іноземців та осіб без громадянства незалежно від установленого режиму взаємних поїздок громадян, строку перебування в Україні, мети поїздки та місця їх проживання в Україні.

Начальники (або їх заступники) територіальних органів чи територіальних підрозділів ДМС (далі - територіальні органи чи підрозділи ДМС) - стосовно іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території адміністративного обслуговування, з урахуванням вимог пунктів 6 та 7 Порядку продовження строку перебування.

Згідно з п. 11 Порядку № 363 про прийняте рішення у заяві про продовження строку перебування на території України робиться відмітка про продовження строку перебування із зазначенням терміну, на який вирішено продовжити строк перебування, або причин відмови.

Відмова оформляється у вигляді повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України (додаток 5) у двох примірниках: перший вручається під підпис іноземцю чи особі без громадянства або приймаючій його стороні, другий додається до матеріалів звернення. При цьому іноземцеві чи особі без громадянства надається строк для виїзду з України.

Згідно з п. 12 Порядку № 363 продовження строку перебування оформляється шляхом проставлення в паспортному документі штампа (додаток 6), у якому зазначається орган, який прийняв рішення, та термін, на який вирішено продовжити строк перебування. Штамп проставляється на першій вільній сторінці паспортного документа поряд з візою чи наявною відміткою про реєстрацію, завіряється підписом начальника (або його заступника) територіального органу чи підрозділу ДМС за місцем проживання іноземця чи особи без громадянства та скріплюється печаткою.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

1. Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо залишення без розгляду заяви громадянина Лівану - позивача про продовження йому строку перебування в Україні.

Позивач звернувся до Суворовського РВ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою від 07.09.2018 року, вхід. № 5116/621, чомусь, від 06.09.2018 року, у якій просив продовжити йому строк перебування в Україні.

Згідно змісту вищенаведеного спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, результатом розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України - є лише та виключно рішення (про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України або про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України), яке оформляється згідно наведених положень Порядку № 363.

Проте, на порушення вищенаведеного спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, Суворовський районний відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області листом від 14.09.2018 року № 5116/2445 повідомив позивача, що: його заява від 07.09.2018 року щодо продовження строку перебування на території України розглянута; всі наявні копії надані позивачем до Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області повертаються без прийняття рішення щодо продовження строку перебування в Україні.

Крім того, на доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду про витребування усіх доказів-підстав допущення оскаржуваної бездіяльності, відповідачем крім письмової заяви позивача від 07.09.2018 року, вхід. № 5116/621 від 06.09.2018 року, у якій останній просив продовжити йому строк перебування в Україні, суду також надано копії, зокрема:

- Свідоцтва про шлюб, Серія НОМЕР_1, виданого 18 вересня 2015 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3, громадянином Ліванської Республіки, та ОСОБА_5, громадянкою України, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка та дружини - ОСОБА_3;

- заяви ОСОБА_8, якою остання надала згоду на реєстрацію місця проживання громадянина Ліванської Республіки - позивача;

- паспорта громадянина Республіки Лівану на ім'я позивача;

- паспорта громадянина України, НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_9.

Відповідно, по-перше, твердження відповідача, що позивач 07.09.2018 року в усній формі звернувся до Суворовського РВ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з проханням прийняти заяву про продовження терміну перебування на території України - спростовано дослідженими судом доказами.

По-друге, посилання відповідача на те, що заява від 07.09.2018 може бути розглянута лише на підставі Закону України «Про звернення громадян», оскільки позивач до відповідача з заявою встановленого зразку про продовження строку перебування в Україні у встановленому порядку не звертався та на підставі усної заяви позивача за відсутності необхідних документів відповідач позбавлений можливості прийняття відповідного рішення про продовження строку перебування на території України:

- не відповідає змісту поданої позивачем заяви та свідчить про формальний підхід відповідача до звернення позивача з питанням, порядок розгляду, вирішення та оформлення вирішення якого чітко врегульований спеціальним законодавством.

При цьому слід зазначити, що у листі-відповіді відповідача на заяву позивача від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України жодного посилання на те, що дана заява розглянута на підставі Закону України «Про звернення громадян», не зазначено, навпаки, у листі-відповіді наведене фактичне та правове обґрунтування відповідача по суті порушеного у заяві позивача питання, яке, як зазначено судом вище, може бути вирішено лише та виключно прийняттям відповідного рішення;

- спростовано наданими самим відповідачем вищезазначеними дослідженими судом доказами.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності допущення оскаржуваної бездіяльності відповідачем суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:

- бездіяльність щодо не прийняття рішення за заявою громадянина Лівану - ОСОБА_3 від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України допущена відповідачем: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для допущення бездіяльності; недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця бездіяльність, відповідно, - є протиправною, вимоги позивача у зазначеній частині, у спосіб, визначений судом, - є такими, що підлягають задоволенню.

2. Щодо зобов'язання відповідача продовжити громадянину Лівану - позивачу строк перебування в Україні шляхом проставлення відповідного штампу в паспортний документ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи з висновків суду про те, що бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за заявою громадянина Лівану - ОСОБА_3 від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України - є протиправною, вимоги позивача у зазначеній частині, у спосіб, визначений судом, - є такими, що підлягають задоволенню, при цьому, прийняття такого рішення передбачає право відповідача, як суб'єкта владних повноважень, діяти на власний розсуд,

суд дійшов висновків, що:

- вимоги позивача про зобов'язання відповідача продовжити громадянину Лівану - позивачу строк перебування в Україні шляхом проставлення відповідного штампу в паспортний документ, - є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню у заявлений позивачем спосіб;

- проте, згідно п. 4 ч. 1 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Виходячи із встановлених судом обставин, висновків суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за заявою громадянина Лівану - ОСОБА_3 від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав та інтересів позивача у спірних публічно-правових відносинах від порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача розглянути заяву громадянина Лівану - ОСОБА_3 від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України, та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

З вищенаведеного вбачається, що часткове задоволення позовних вимог позивача полягає у захисті прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах в іншій ніж заявлено позивачем спосіб.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, зокрема, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем у позові заявлено одну самостійну вимогу немайнового характеру та одну похідну від самостійної вимогу немайнового характеру.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію № 0.0..1 від 27.12.2018 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову у загальній сумі 704,80 грн.

Виходячи з висновку суду про задоволення основної позовної вимоги позивача, стягненню з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 підлягає сума судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 255, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014; ідентифікаційний код юридичної особи: 37811384) - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не прийняття рішення за заявою громадянина Лівану - ОСОБА_3 від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву громадянина Лівану - ОСОБА_3 від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України, та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення складено 12 квітня 2019 року.

Суддя М.Г. Цховребова

.