Справа № 160/911/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2019 року Справа № 160/911/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання - Бутенко П.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Ковальова Ю.М.,
розглянувши у місті Дніпрі у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній у задоволенні позову просить відмовити посилаючись на те, що у відповідності до вимог ст.ст.52, 54, 336 Митного кодексу України митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості товару та застосувати різні форми контролю, передбачені Митним кодексом України. При цьому, згідно до вимог п.1 ст.53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант зобов'язаний подати митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Так, позивачем 26.12.2018 р. подано ЕМД № UA110150/2018/237576 для митного оформлення транспортного засобу - автомобілю легкового марка - CHEVROLET, модель - CRUZE PREMIER, дата виготовлення - 01.01.2018 р. з пошкодженнями - за першим методом визначення вартості товару - за ціною договору товарів, які імпортуються - 3520,00 CAD Проте, до вказаної декларації позивачем подано довідку від 26.12.2018 року б/н, яка не підтверджена жодним рахунком або платіжним документом, а також не містить інформації маршруту перевезення. Тобто, всупереч вимогам наведеного митного законодавства декларантом не були підтверджені витрати на транспортування транспортного засобу до кордону України жодним платіжним документом. Отже, не надання декларантом на момент здійснення митного оформлення товару платіжних документів (банківських документів, товарного чеку, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі), що стосуються оцінюваного товару згідно до вимог ч.2 ст.53, ч.1 ст.368 Митного кодексу України унеможливило перевірку числового значення вартості транспортного засобу. При цьому, у відповідності до вимог ч.4 ст.57 Митного кодексу України перед застосуванням другорядних методів визначення вартості товару відповідачем проведена процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 наведеного Кодексу, однак, позивачем надано повідомлення-прохання визначити митну вартість та завершити митне оформлення без врахування 10-денного терміну, що вважається відмовою від надання додаткових документів. У зв'язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів відповідачем через неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару митна вартість товару скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України. З підстав викладеного вважає, що оскаржувані рішення прийняті у спосіб, передбачений законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження і розпочато розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представники учасників справи підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і не є спірним, що ОСОБА_3 придбав у Канаді автомобіль марки CHEVROLET, модель - CRUZE PREMIER, дата виготовлення - 01.01.2018 р. за ціною 3520,00 CAD на підстав інвойсу № 838951.
Зазначений ТЗ ввезено на митну територію України через пункт пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Краківець» Львівської області ДФС де здійснено митний огляд вказаного ТЗ, про що складено акт від 20.12.2018 року № UA209020/2018/053027, у якому міститься підпис позивача.
26.12.2019 р. уповноваженим представником позивача подано ЕМД № UA110150/2018/237576 для митного оформлення транспортного засобу - автомобілю легкового марка - CHEVROLET, модель - CRUZE PREMIER, дата виготовлення - 01.01.2018 р., тип двигуна - бензиновий, робочий об'єм циліндрів - 1400 см3, потужність 153 к.с., показник одометра - не встановлений, введено в експлуатацію - 05.11.2018 року, країна виробництва - Мексика. Пошкодження: переднє ліве крило, лівий поріг, ліва передня дверка, ЛФП, забруднення салону, згідно якої визначено митну вартість вказаного автомобілю за першим методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (основний метод) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 3520,00 CAD.
Надалі, у зв'язку із вказаними вище розбіжностями у поданих до митного оформлення документах, у межах проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення вартості транспортного засобу та обміном наявною у кожного інформації, в усному та електронному порядку відповідна процедура консультацій була проведена та за її наслідками декларанту запропоновано надати додаткові документи (за їх наявності), а саме: прейскуранти виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; технічна документація.
Листом від 02.01.2019р. б/н декларантом ТОВ «АСТРАФІШ» надано повідомлення щодо неможливості подання додаткових доказів з проханням прийняти рішення щодо правильності визначення митної вартості автомобіля без урахування 10-денного терміну, зазначеного в ст.53 МКУ.
Позивач не погоджується з вищевказаними карткою відмови та рішенням, просить визнати їх протиправними та скасувати, посилаючись на те, що відповідачу надано усі наявні документи для визначення митної вартості транспортного засобу, тому у відповідача не було підстав для коригування митної вартості автомобіля за другорядним методом визначення митної вартості - 2г- резервним методом. При цьому, вважає, зміст оспорюваних рішень не обґрунтованим та не зрозумілим, не вказано які саме складові вартості є непідтвердженими, не зазначені які саме недостовірні чи неповні дані не дають можливості визначити митну вартість товару за ціною договору, а також не обґрунтовано послідовність застосування методів визначення митної вартості товару в порушення вимог митного законодавства України.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).
Згідно із ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.
Тобто, митниця, у разі виникнення сумнівів щодо достовірності відомостей, що містяться в документах, поданих митному органові, має право витребувати у декларанта додаткові документи, що є її правом, здійсненим у межах повноважень.
Безумовно, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема: належить процедура консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.
При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, зокрема: наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
У той же час, у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки.
За нормами п.2 ст.52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Також у відповідності до п.2 ст.53 Митного кодексу України документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Окрім того, частиною 1 статті 368 Митного кодексу України визначено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально - п.21 ст.58 Митного кодексу України.
Аналіз наведених норм у своїй сукупності дає змогу дійти суду висновку, що саме на декларанта покладено обов'язок надавати митному органу під час митного оформлення товару банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, при цьому, такими платіжними документами можуть бути касові або товарні чеки, ярлики, інші документи, які містять відомості щодо вартості товару, який ввозиться на територію України та використані декларантом документи повинні бути об'єктивними, підтвердженими документально та піддаватися обчисленню.
Судом встановлено, що підставою для здійснення коригування митної вартості заявленого до розмитнення позивачем товару - CHEVROLET, модель - CRUZE PREMIER, дата виготовлення - 01.01.2018 р. за ЕМД № UA110150/2018/237576 у сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості, стали розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, та ненадання декларантом документів згідно сформованого переліку на підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу.
Судом досліджені надані позивачем в якості доказу підтвердження правильності визначення митної вартості легкового автомобіля за ЕМД № UA110150/2018/237576 INVOIC № 838951 від 06.11.2018 р. (а.с.32), INVOIC від 31.10.2018 року № 838951.1 (а.с. 34), платіжне доручення в іноземній валюті від 01.11.2018 року № 0408004 та swift від 02.11.2018 року (а.с. 36, 37), довідку про транспортні витрати б/н від 26.12.2018 р. (а.с. 109).
Відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу України рахунок-фактура (інвойс) є обов'язковим документом, який подається декларантом на підтвердження заявленого рівня митної вартості.
Інвойс - (анг. INVOIC) - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві. В інвойсі обов'язково повинно бути зазначено назва та юридична адреса організації - експортера, назва і адреса компанії-покупця, найменування товару, його кількість, ціна та умови поставки, характеристика товару (колір, вага і т.п.)
Так, згідно із інвойсом № 838951 від 06.11.2018 р., виданим компанією VEHICLEFLEETSOLOTIONSINC, Канада, на ім'я ОСОБА_3, останній є покупцем товару - автомобіля CHEVROLET, модель - CRUZE PREMIER, номер кузову/VIN - НОМЕР_1 колір - Black; ціна - 3520,00 CAD $.
Втім, умови поставки товару в інвойсі не зазначено, не зазначено і повні характеристики товару: дату випуску, дату первинної реєстрації, тип двигуна, робочий об'єм циліндрів, вагу, ідентифікаційних ознак автомобіля бувшого у використанні, пошкодження.
Крім того, дані інвойсу від 31.10.2018 року № 838951.1., який окрім ціни ТЗ також містить вартість супутних послуг та податків, не узгоджуються з даними свідоцтва про реєстрацію автомобіля, а саме, інвойс датується 31.10.2018 р., тоді як свідоцтво про реєстрацію ТЗ на компанію VEHICLEFLEETSOLOTIONSINC, Канада, 05.11.2018 року.
Довідка ж про транспортні витрати від 26.10.2018 р. б/н у розмірі 500 USD за підписом самого позивача лише засвідчує той факт, що первинна ціна автомобіля інша, аніж та, що задекларована позивачем у МД №UA110160/2018/004436 від 17.10.2018 р., навіть, якщо врахувати доводи представника позивача, що всі транспортні витрати були включені до ціни товару.
Суд зазначає, що ані в матеріалах, наданих позивачем як декларантом до митного органу, ані в позовних матеріалах, відсутні відомості про умови поставки, що унеможливлює встановити основні права і обов'язки учасників операції при транспортуванні, упаковці, страхуванню вантажу, оформленню комерційної документації, визначеннімісця і часу переходу права власності від продавця до покупця, а також, як ці умови відбиваються в ціні товару, тоді як декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 ст. 52 Митного кодексу України зобов'язані подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних.
Окрім того, акт митного огляду на кордоні від 26.12.2018 № UA110150/2018/237576 містить посилання на транспортний засіб (VIN НОМЕР_1), проте, жодних транспортних документів (автомобільної накладної CMR, договору перевезення або доручення, заявки, квитанції, маршруту, калькуляції транспортних витрат тощо) надано не було.
Отже, надані позивачем вищенаведені документи містять очевидні розбіжності у ціні ввезеного товару (автомобілю).
З огляду на наведене, у митного органу виникли сумніви про фактичну вартість оцінюваного товару (автомобілю) ввезеного позивачем на територію України, що є обґрунтованою підставою для витребування у позивача додаткових документів у межах проведення процедури між митним органом та декларантом.
Позивачем суду не було надано жодних доказів, які б свідчили про надання митному органу додаткових документів на підтвердження заявленої вартості товару (придбаного автомобілю).
Аргументи позивача щодо неповідомлення митного органу про необхідність уточнення маршруту та/або витрат на транспортування суд знаходить необґрунтованими, оскільки приписи митного законодавства не містять заборон щодо подання декларантом додаткових документів за власним бажанням, враховуючи те, що транспортування товару є однією із складових визначення митної вартості товару, тоді як надання довідок у вигляді листа за підписом власника ТЗ як на підставу понесення транспортних витрат у взаємозв'язку з відсутністю у матеріалів справи будь-яких доказів (документів) про умови поставки, виключає доводи позивача щодо підтвердження усіх складових визначення митної вартості товару за ціною договору.
Щодо посилань позивача, що оскаржені рішення та картка відмови взагалі містять різний перелік документів, наданих декларантом, суд знаходить також безпідставними, оскільки перелік документів, зазначених у оскарженій картці відмови від 03.01.2019 року формується автоматично із графи 44 декларації, у даному випадку з ЕМД № UA110150/2018/237576 (відмовлена), яка у свою чергу не містила відомостей щодо надання уповноваженою особою позивача інвойсу від 31.10.2018 року № 838951.1, платіжного доручення в іноземній валюті від 01.11.2018 року № 0408004, тоді як оскаржене рішення про коригування митної вартості товару містить вже перелік документів, наданих декларантом після проведених консультацій.
Отже, із наведеного встановлено, що при митному оформленні товару позивачем до митного органу не було надано повних та достовірних документів, що підтверджують фактичну вартість придбаного автомобіля, які були сплачені позивачем з урахуванням аналізу вищенаведених документів у взаємозв'язку з нормами митного законодавства України.
Недостатність інформації для підтвердження заявленої позивачем митної вартості у наданих ним документах, розбіжності у числових значеннях складової митної вартості товару у наданих позивачем платіжних документах та наявність у митного органу іншої інформації про митну вартість товару, унеможливили застосування першого методу.
У той же час, згідно ст.59 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики;2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5- 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
За приписами статті 60 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Частиною 1 ст.62 Митного Кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.
За приписами ст.63 наведеного Кодексу, передбачено, що для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум:
1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;
2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну;
3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях згідно положень ст.64 Митного кодексу України.
Так, як встановлено судом, митним органом було проведено процедуру консультацій з декларантом з метою визначення митної вартості товару (автомобілю) придбаного позивачем та застосовано послідовність методів визначення вартості товару, що підтверджується змістом оспорюваних рішень та не спростовано представником позивача жодними належними, достатніми та достовірними доказами у відповідності до вимог ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України.
Окрім того, і ст.33 Митного кодексу України передбачено, що митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документів.
Отже, враховуючи виявлені розбіжності у числових значеннях в обов'язкових документах, відсутність документально підтвердженого маршруту перевезення товару, витрат на транспортування, а також враховуючи не надання позивачем додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару (автомобілю), що унеможливлює підтвердження числового значення митної вартості товарів, суд дійшов висновку, що прийняття посадовою особою відповідача оспорюваної картки відмови у прийнятті до митного оформлення товару та прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості товару з урахуванням вищенаведених розбіжностей у документах, які не усунуті позивачем, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам Митного кодексу України.
Доводи позивача про не дотримання митним органом вимог проведення процедури консультацій та не застосування методів визначення митної вартості послідовно судом до уваги не приймається, оскільки вказане твердження спростовується наведеними у оскарженому рішенні та картці відмови відомостей про послідовність застосування методів визначення митної вартості товару та наведено обґрунтування щодо неможливості застосування попередніх методів послідовно, що відповідає вимогам ст.ст. 58-64 Митного кодексу України.
За таких обставин , перевіривши оскаржені рішення у відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вони прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Митним кодексом України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити повністю
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 03.04.2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна