Справа № 580/685/19
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року справа № 580/685/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря - Сачинської В.С.,

представника позивача - адвоката Ковтуна А.В.(за ордером),

представника відповідача Державної фіскальної служби України - Кондакова Є.О. (за довіреністю),

представника відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - Кондакова Є.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області та Державної фіскальної служби України про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_4 з позовною заявою до Головного управління ДФС у Черкаській області та Державної фіскальної служби України, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Черкаській області, викладену в листі від 30.11.2018 № 48817/23-00-05-048, у виплаті ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС в розмірі відповідно до ст. 23Закону України «Про міліцію», виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Черкаській області повторно прийняти документи від ОСОБА_4 та скласти і подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням П групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС, в розмірі відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України розглянути та прийняти рішення про призначення ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням П групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС, в розмірі відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», виходячи Із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з квітня 2006 по вересень 2018 проходила службу в органах податкової міліції. Наказом Головного управління ДФС у Черкаській області №59-о/пм від 24.09.2018 була звільнена з податкової міліції за підпунктом "Б" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, а саме через хворобу. Позивачу з 08.11.2018 встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із проходженням військової служби. 26.11.2018 позивач звернулася до відповідача Головне управління ДФС у Черкаській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням їй інвалідності. Проте, відповідач листом №48817/23-00-05-048 від 30.11.2018 відмовив позивачу у виплаті такої допомоги. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що не грунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідач Головне управління ДФС у Черкаській області проти позову заперечив. 21.03.2019 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що розрахунок і виплата одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції здійснюється підрозділом, у якому проходив службу працівник податкової міліції, згідно з Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 №707. Закон України «Про міліцію» 07.11.2015 втратив чинність. Збереження права на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» у Порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», передбачено пунктом 15 розділу ХІ цього Закону відповідно до змін, внесених Законом України №900-VІІІ від 23.12.2015 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей». Разом з цим, працівники податкової міліції не проходять службу в складі Державної фіскальної служби України і не належить до органів внутрішніх справ. На теперішній час проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано, тому проводити розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після 07.11.2015 підстави відсутні. Постановою Кабінету Міністрів від 21 жовтня 2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. Порядок №850 не поширюється на працівників податкової міліції, тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги згідно з цим Порядком відсутні. Відповідач зазначає, що висновок про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не складався та до ДФС України не направлявся.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів причинного зв'язку захворювання, що стало причиною інвалідності, з проходженням служби в органах внутрішніх справ, оскільки відповідно до пункту 9 довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.11.2018 серії 12 ААБ №129429 причиною інвалідності зазначено - захворювання, пов'язане з проходженням військової служби. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Державна фіскальна служба України проти позову заперечив, 21.03.2019 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на час встановлення позивачу інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ, чинними є обидва Порядки (№707 та №850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Листом №48817/23-00-05-048 від 30.11.2018 Головне управління ДФС у Черкаській області повідомлено позивача про відсутність законодавчих підстав для виплати одноразової грошової допомоги та повернуто матеріали.

Щодо вимоги про зобов'язання Державної фіскальної служби України розглянути матеріали та прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги зазначив, що висновок про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ГУ ДФС у Черкаській області не складався та до ДФС України не направлявся, тому вказана вимога є передчасною. В порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а не вимоги на майбутнє, а рішення про призначення одноразової грошової допомоги може бути прийнято лише після отримання висновку Головного управління ДФС у Черкаській області щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

04.04.2019 представник позивача адвокат Атамась І.М. подала відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідачами у відзиві не заперечується той факт, що на час встановлення позивачу інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ, чинними є обидва Порядки (№707 та №850). Зазначає, що вона має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850. Процедура підготовки висновку та прийняття рішення про виплату їй одноразової грошової допомоги чітко регламентована вказаним Порядком і не дає право суб'єкту владних повноважень діяти на власний розсуд. Просить позов задовольнити, понесені судові витрати покласти на відповідача згідно наданих документів.

Ухвалою суду від 01.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розпочато розгляд справи по суті з 01.04.2019 без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15.03.2019 задоволено клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 26.03.2019.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача Головного управління ДФС у Черкаській області в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Державної фіскальної служби України в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_4 з 03.04.2006 по 24.09.2018 проходила службу в органах податкової міліції Державної фіскальної служби України. Вислуга років для нарахування одноразової грошової допомоги станом на день звільнення складає 12 років 05 місяців 21 день, що підтверджується копією наказу №59-о /пм від 24.09.2018 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про хворобу №244 від 10.09.2018 позивач визнана непридатною до військової служби в мирний час та обмежено придатною у воєнний час внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби (а.с. 15.)

Наказом Головного управління ДФС у Черкаській області №59-о /пм від 24.09.2018 позивача звільнено з посади та податкової міліції за п. 64 п.п. «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29 липня 1991 року №114.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №129429 позивачу 08.11.2018 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби. (а.с. 12).

26.11.2018 позивач звернулася до Головного управління ДФС у Черкаській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням їй ІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в органах Державної фіскальної служби.

30.11.2018 Головне управління ДФС у Черкаській області листом №48817/23-00-05-048 відмовило позивачу у виплаті такої допомоги з тієї підстави, що працівники податкової міліції проходять службу в складі ДФС і не належать до органів внутрішніх справ. Проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано. Колишнім працівникам податкової міліції, інвалідність яких встановлено після втрати чинності Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію", проводити розрахунок та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після 7 листопада 2015 року законні підстави відсутні.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади діяльності податкової міліції визначені Податковим кодексом України.

Згідно пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-V111) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 втратив чинність 07.11.2015 в зв'язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015.

При цьому, відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015 за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, якій під час перебування на службі в органі податкової міліції встановлено інвалідність у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням військової служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07 березня 2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 21 червня 2018 року у справі № 822/31/18 та від 28 серпня 2018 року № 804/6297/17.

Частиною 6 статті 23 "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 визначено, що одноразова грошова допомога у зв'язку із встановленням інвалідності призначається та виплачується в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі - Порядок №707).

Законом України №208-VІІІ від 13.02.2015 "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" частина 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 викладена в наступній редакції: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень Закону України №208-VІІІ від 13.02.2015 "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 №850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі Порядок №850).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 визначено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990, здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Судом встановлено, що ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, була встановлена позивачу 08.11.2018, тому питання щодо призначення їй одноразової грошової допомоги повинно бути вирішено відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону №208 та Порядку №850.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Таким чином, обов'язок складання висновку та його подання до ДФС України щодо виплати грошової допомоги покладено на керівника Головного управління ДФС у Черкаській області.

Судом встановлено, що позивач надала відповідачу всі необхідні документи про встановлення їй інвалідності у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням військової служби, однак відповідач відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги та повернув документи позивачу, чим порушив вимоги статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону №208 та Порядку №850. Отже, його дії є протиправними.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що позивачем не надано доказів причинного зв'язку захворювання, що стало причиною інвалідності, з проходженням служби в органах внутрішніх справ, оскільки відповідно до пункту 9 довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.11.2018 серії 12 ААБ №129429 причиною інвалідності зазначено - захворювання, пов'язане з проходженням військової служби. Однак, суд не погоджується з твердженням відповідача з огляду на наступне.

З 26 травня 2017 року набрав чинності наказ Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року №285 "Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС". При оформленні направлення на військово-лікарську комісію до Державної установи територіально-медичного об'єднання МВС України в області, для визначення стану здоров'я кандидата на службу, працівника податкової міліції, медичний огляд проводиться відповідно до наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402. З огляду на викладене, причинний зв'язок захворювання, що стало причиною інвалідності, зазначається відповідно до вказаного нормативно-правового акта. Крім того, дана обставина не була причиною відмови Головним управлінням ДФС у Черкаській області у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови про виплату одноразової грошової допомоги, зобов'язання скласти висновок та направити до Державної фіскальної служби України є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п. 4 ч. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання прийняти рішення.

Розглянувши справу, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача Головного управління Державної фіскальної служби України України скласти висновок щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку №850 з врахуванням висновків суду.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління ДФС у Черкаській області скласти та подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі, встановленому ст. 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції Закону №208-V111 від 13.02.2015) та підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 виходячи з 200-ти кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян суд зазначає, що вирішення питання про наявність підстав для призначення одноразової грошової допомоги та її розмір відноситься до компетенції Головного управління ДФС у Черкаській області, тому задоволенню не підлягає як передчасна.

Разом з цим, прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги згідно пункту 9 Порядку №850 відноситься до компетенції Державної фіскальної служби України. Оскільки ГУ ДФС у Черкаській області висновок не складався та до ДФС України не направлявся, позовна вимога про зобов'язання Державну фіскальну службу України розглянути та прийняти рішення про призначення позивачу одноразову грошову допомогу є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Представником позивача надано договір про надання правової допомоги №7 від 15.02.2019 року, акт виконаних робіт від 05.04.2019, згідно якого позивачем сплачено за попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин 350 грн., підготовку та подачу позовної заяви, відповіді на відзив 2450 грн., та за участь в судових засіданнях 700 грн., усього на суму 3500 грн. Крім цього, представником позивача надано копію меморіального ордеру №@2PL853692 від 05.04.2019 та виписку з банківського рахунку, згідно яких позивачем ОСОБА_4 сплачено на рахунок адвокатського об?єднання «Юртерра», з яким позивач уклала договір про надання правової допомоги, 3500 грн.

Заперечуючи стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу останній посилається на те, що надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення,складання та подача процесуальних документів не підлягають компенсації (відшкодуванню) як професійна правнича допомога. Згідно з актом прийому-передачі послуг від 05.04.2019 року адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги, в тому числі: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; підготовка та подача позовної заяви. Крім того, позовна заява була підписана позивачем, а не адвокатом, тому складений акт виконавчих робіт носить формальний характер та не може бути належним підтвердженням понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Також відповідач зазначає, що в меморіальному ордері та виписці з розрахункового рахунку підставою для оплати вказано адвокатські послуги відповідно до договору від 15.02.2019 №7, проте у вказаних документах відсутнє посилання на справу, щодо якої були надані послуги. Разом з тим, відповідач зазначив, що справа є незначної складності. Таким чином документи, надані позивачем не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Суд не погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 пункту 1 статті 134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З аналізу вказаної норми вбачається, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій, пов'язаних з підготовкою справи до її розгляду. Зокрема, такі дії включають складання позовної заяви, надання консультацій, складання відповіді на відзив та інше. Таким чином, твердження відповідача, що надані послуги не підлягають компенсації як професійна правнича допомога є безпідставними та не узгоджуються зі змістом частини 3 пункту 1 статті 134 КАСУ. Суд також відхиляє твердження відповідача про те, що позовна заява підписана не адвокатом, а позивачем, з огляду на те, що договір про надання правової допомоги укладений 15.02.2019 року, тобто ще до подачі позовної заяви до суду. Вказане свідчить про надання адвокатом допомоги в підготовці та подачі позовної заяви до суду. Крім того, даний факт підтверджений і позивачем шляхом підписання акту виконаних робіт від 05.04.2019 року.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що в меморіальному ордері та виписці з розрахункового рахунку підставою для оплати зазначено адвокатські послуги відповідно до договору від 15.02.2019 №7 без посилання на справу, щодо якої були надані послуги, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.1 Договору про надання правової допомоги №7 від 15.02.2019 предметом договору є надання виконавцем усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов'язані чи можуть бути пов'язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, пов'язаних з виплатою клієнту одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС. Отже, вказане свідчить, що позивачем здійснена оплата за правничу допомогу саме за даною справою, тому твердження відповідача є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу адвоката.

З приводу посилань відповідача на те, що справа є незначної складності суд зазначає, що згідно пункту 4 частини 5 статті 134 КАСУ розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи, що вирішення даної справи має вагоме значення для позивача, а також значний розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір судових витрат є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАСУ при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) гривень.

Керуючись статями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Черкаській області щодо виплати ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 11 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, оформлену листом від 30.11.2018 №48817/23-00-05-048.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Черкаській області повторно прийняти заяву ОСОБА_4, скласти висновок щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» (із змінами, внесеними Законом України №208-VІІІ від 13.02.2015) та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та подати складений висновок до Державної фіскальної служби України.

Стягнути за рахунок бюджетних коштів Головного управління ДФС у Черкаській області на користь ОСОБА_4 судові витрати на оплату правової допомоги у сумі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02 травня 2019 року.

Суддя А.В. Руденко