Справа № 490/3156/19
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/3156/19
н/п 2-а/490/85/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

02 травня 2019 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Янкевич В.С.,

за участю представника відповідача - Долганюк Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву представника відповідача Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про відвід судді у справіза адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення.

У судовому засіданні представником відповідача надано заяву про відвід судді Черенковій Н.П. В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що доказами упередженості судді є порушення норм процесуального права, внаслідок чого суд фактично намагається позбавити УДМС України в Миколаївській області скористатись його правами, наданими КАС України, та скористатись правом на подачу процесуальних документів по суті справи.

Відповідно до ч.1 ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст.31 цього Кодексу.

Згідно ст.39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У відповідності до ст.40 КАС України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ч.3 ст.40 КАС України). Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (ч.4 ст.40 КАС України). Відповідно, у порядку ч.8 ст.40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. При цьому, питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід судді суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід (ч.11 ст.40 КАС України).

З системного аналізу підстав, які наведені у ст.36-37 КАС України вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. Водночас, для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Законодавство України визначає основами здійснення правосуддя, перш за все законність, об`єктивність і неупередженість. Подібні гарантії закріплені в ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Таким чином, Конвенція гарантує право на розгляд справи незалежним і неупередженим судом. Однією з можливостей учасників процесу реалізувати зазначені гарантії є інститут відводу судді.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 р було певним чином уніфіковано порядок застосування інституту відводу судді.

Серед підстав для подачі заяви на відведення судді можна виділити: - участь в процесі під час прийняття попереднього рішення по цій справі в якості суб`єкта, залученого судом для сприяння правосуддю; - пряма або непряма зацікавленість в прийнятті того чи іншого рішення; - знаходження в родинних зв`язках з ким-небудь зі сторін або учасників процесу; - наявність інших обставин, які можуть свідчити про відсутність об`єктивності та неупередженості в діях судді.

Аналогічні підстави для відводу судді вказані і в Кодексі адміністративного судочинства.

Отже, перелік підстав не є вичерпним і це концептуально правильно, оскільки різноманітні дії, висловлювання і, в цілому, поведінки судді можу мати наслідком його відведення від розгляду справи.

Наприклад, Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН, встановлено об`єктивність судді як необхідну умову належного виконання ним своїх обов`язків. Також Принципи передбачають прояв об`єктивності не тільки в змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, пов`язаних з подальшим прийняттям даного рішення.

Вищенаведене свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією. З одного боку, це дозволяє реалізувати конституційний принцип незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Мають місце випадки, коли використання інституту відводу судді спрямований на свідоме, невиправдане затягування процесу, що порушує права інших учасників і суперечить вимогам Конвенції щодо права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Однак, всі обставини, на які посилається особа, яка заявляє відвід судді, слід обґрунтувати. З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лендон, Очаківський-Лоран і Жюлі проти Франції» від 22.10.2007 року, № 21279/02 і 36448/02 слід, що презумпція особистої неупередженості судді діє, поки немає доказів протилежного (п. 76 рішення Суду).

Рішення ЄСПЛ також мають важливе значення в розробці критеріїв неупередженості та справедливості суду. Так, можна помітити цікаві висновки з цього приводу в рішенні ЄСПЛ у справі «Волков проти України». У п.104 рішення, Європейський суд вказав, що під неупередженістю варто розуміти відсутність упередженості і необ`єктивності. Також, з огляду на судову практику, ЄСПЛ роз`яснює, що неупередженість варто визначати виходячи із суб`єктивного і об`єктивного критеріїв.

При цьому, суб`єктивний критерій розглядається з урахуванням особистих переконань та поведінки конкретного судді. Іншими словами, суддя не повинен проявляти будь-яким чином особисту упередженість або упередження. Проявами особистої упередженості і заняття позиції однієї зі сторін до видалення в дорадчу кімнату, можуть свідчити висловлювання, а також коментарі судді або надання підказок стороні, щодо розпорядження своїми процесуальними правами, які за своїм змістом дають зрозуміти, що у суду вже сформована правова позиція по даній справі і їм здійснюється сприяння однієї зі сторін процесу, з метою винесення завідомо сформованого рішення.

Необхідно розуміти, що будь-яке втручання в розпорядження сторонами своїми процесуальними правами (принцип диспозитивності), апріорі є проявом суб`єктивного критерію, в частині упередженості суду. У цій частині Європейський суд вказав, що прояви упередженого ставлення не обмежуються поведінкою суду в процесі, а й охоплюють висловлювання та інші дії за його межами, що дають підстави вважати наявність суб`єктивного ставлення до справи.

Об`єктивний критерій оцінюється шляхом встановлення і забезпечення судом достатніх гарантій, для того, щоб виключити будь-які сумніви в його об`єктивності. Простіше кажучи, неухильне дотримання процесу (процедури) розгляду справи, є гарантією відсутності будь-якої упередженості головуючого в судовому засіданні.

Наступним пунктом свого рішення ЄСПЛ вказує, що між суб`єктивною і об`єктивною неупередженістю не існує беззастережного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його неупередженості з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), але і може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Подібні позиції також викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України».

Поширеними є випадки визнання судами зловживанням процесуальними правами заявлення учасниками процесу завідомо безпідставних відводів. Верховний Суд вважає відвід «завідомо безпідставним», якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони із процесуальними рішеннями судді.

Для прикладу, в ухвалі від 18.12.2018 р. у справі № 910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення - зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди із процесуальним рішенням Верховного Суду, після того, як суд мотивував таке рішення».

В ухвалі від 29.05.2018 р. у справі № 910/14716/17 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення - зловживанням процесуальними правами, оскільки як обґрунтування відводу судді у поданій заяві було вказано тільки те, що «після аналізу діяльності судді Верховного Суду у скаржника виникли сумніви в неупередженості та компетентності головуючого у даній справі судді», а в судовому засіданні на запитання суду щодо обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді та щодо часу, коли про такі обставини стало відомо учаснику у справі, представник останнього жодних обставин не зазначила та на докази не послалася, а також вказала, що про сумніви щодо неупередженості та компетентності судді скаржнику стало відомо та повідомлено довірителем представнику в день судового засідання.

Враховуючи положення ст. ст. 36 КАС України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про відвід судді, оскільки обставини, на які посилається представник відповідача, не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості головуючого судді й такі не підтверджені жодними доказами.

При цьому, згідно до положень ч.4 вказаної статті, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КАС України, якщо суд доходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для зупинення провадження по справі та передачі заяви до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва для визначення в порядку ч. 3 ст.40 КАС України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Черенковій Н.П.

Керуючись: ст ст. 36, 40 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника відповідача про відвід головуючого судді Черенковій Н.П. в адміністративний справі №490/3156/19 - відмовити повністю.

Зупинити провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Заяву передати до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва для визначення в порядку ч.1 ст. 31 КАС України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Черенковій Н.П.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова