Справа № 420/5809/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 р. Справа № 420/5809/18

Категорія: 109040000 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравець Олександра Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення від 27.02.2016р., -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравець Олександра Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

визнати противоправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Кравець Олександра Володимировича у частині державної реєстрації 27.02.2016 р. з номером запису про право власності 13632964 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 01, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 з розміром частки власника 1/1,

внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з номером запису про право власності 13632964, індексний номер 28635687 від 09.03.2016р., у частині розміру частки власника ОСОБА_5 з 1/1 на 14/25.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає дії відповідача щодо державної реєстрації 27.02.2016 р. з номером запису про право власності 13632964 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 01, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 з розміром частки власника 1/1 протиправними та такими, що не відповідають вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", порушують право власності позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року закрито провадження у справі № 420/5809/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравець Олександра Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобов'язання внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з номером запису про право власності 13632964, індексний номер 28635687 від 09.03.2016р. в частині розміру частки власника ОСОБА_5 з 1/1 на 14/25.

Роз'яснено позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 239 КАС України).

Роз'яснено позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та справу направити для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в даному випадку спір про право відсутній, оскільки даний спір виник між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень про оскарження дій останнього з підстав недотримання процедури їх здійснення і має публічно-правовий характер та підпадає під ст. 19 КАС України.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що у справі, яка розглядається, оскаржуються дії, вчиненню яких передує невирішений спір про цивільне право, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, аналіз ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Предметом спору є оскарження ОСОБА_2 правомірності дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Кравець Олександра Володимировича, щодо реєстрації 27.02.2016 р. з номером запису про право власності 13632964 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 01, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 з розміром частки власника 1/1.

При прийнятті оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в основі даного спору лежить спір, що виник стосовно встановлення права власності на 11/25 часток будинку АДРЕСА_1, а вимога щодо визнання протиправними дій, зобов'язання внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з номером запису про право власності 13632964, індексний номер 28635687 від 09.03.2016р. в частині розміру частки власника ОСОБА_5 з 1/1 на 14/25 є похідними.

За висновками суду першої інстанції у правовідносинах, які є предметом спору, наявний спір який виник з цивільних правовідносин, що виключає можливість розгляду такого спору в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у рамках даної справи ОСОБА_2, в якості підстави звернення до адміністративного суду, не вказує жодну обставину, яка могла б свідчити про те, що спір, який є предметом розгляду у справі, є спором про право.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано недотриманням державним реєстратором прав на нерухоме майно Кравець Олександра Володимировича вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Зокрема, при зверненні з позовом до суду позивач посилався на те, що державним реєстратором порушено вимоги вищезазначеного Закону України, оскільки державний реєстратор не перевірив належним чином документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій та вдруге присвоїв реєстраційний номер запису про право власності тому ж об'єкту нерухомого майна, який вже має реєстраційний номер.

Тобто, доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділених владними функціями щодо вчинення реєстраційних дій, зокрема прийняття рішень про державну реєстрацію прав, оскільки на момент проведення державної реєстрації існувала підстава для зупинення розгляду документів або для відмови в реєстрації, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, предметом доказування в цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятих відповідачем рішень та його дій, які за своєю юридичною природою є рішеннями суб'єкта владних повноважень та повинні прийматися в порядку, на підставі та у спосіб, визначені законом.

Вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб'єктного складу), якщо такі вимоги є похідними (задоволення яких залежить від задоволення іншої - основної позовної вимоги) від спору щодо такого майна або майнових прав у зв'язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення.

Якщо ж позивач обґрунтовує незаконність відповідної реєстраційної дії саме порушенням з боку державного реєстратора під час її здійснення, то така вимога не є похідною від будь-якої іншої вимоги, а є основною вимогою і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Питання правомірності чи неправомірності встановлення права власності на частку будинку АДРЕСА_1 перед судом не порушено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що правочин (договір купівлі-продажу) укладений між позивачкою по справі та у ОСОБА_5 недійсним не визнавався .

Як зі змісту позовної заяви, так і з інших матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень про оскарження дій останнього з підстав не дотримання вимог закону при ії вчиненні і має публічно-правовий характер та за характером підпадає під дію статті 19 КАС України. Предметом спору є виключно правовідносини, врегульовані законом "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та іншими прийнятими на їх підставі нормативно-правовими актами, якими передбачені умови, підстави та порядок (процедура) дій органу державного архітектурно-будівельного контролю та державного реєстратора при здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень, а відтак посилання суду першої інстанції на правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 821/1768/17, від 28.11.2018 р. у справі № 362/1038/17 є помилковим .

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у своїх постановах від 04.04.2018р. по справі №826/9928/15, від 23.05.2018р. по справі №815/4618/16.

З урахуванням викладеного, виходячи з суб'єктного складу та предмету спірних правовідносин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі .

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу в порушення пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції від 14 березня 2019 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 07 травня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова