Справа № 200/4169/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 р. Справа№200/4169/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1)

до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6)

про визнання протиправним та скасування рішення від 10 січня 2019 року № 2, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнати протиправним та скасувати рішення від 10 січня 2019 року № 2 про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 26 серпня 1997 року по 1 листопада 1998 року ПП «Вугледобуток»; до страхового стажу періоду роботи на підприємстві ВП «Шахта 1/3 Нової родівська» ДП Селидіввугілля» з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 рік, з 1 грудня 2016 року по 30 листопада 2018 рік та з 1 грудня 2018 року по 1 січня 2019 рік, який дає право в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву від 2 січня 2019 року про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою від 26 березня 2019 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків.

5 квітня 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

10 квітня 2019 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/4169/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Одночасно, суд відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про залучення третьої особи по справі.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, відмовляючи у призначенні йому пенсії безпідставно не зарахував певний період його роботи до пільгового стажу, оскільки записи його трудової книжки, яка відповідно вимог чинного законодавства є основним документом на підтвердження стажу роботи, наданими архівними довідками, пояснювальною запискою тощо. Позивач зауважив також, що не несе відповідальності за незбереження його даних в архіві підприємства. Також, позивач відзначив, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на страхувальника, отже, відмова пенсійного органу щодо зарахування певних періодів його роботи через несплату підприємством-страхувальником єдиного внеску є необґрунтованою.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволені позову з підстав, аналогічних у оскаржуваному рішенні.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданого Новогродівським МВ УМВС України в Донецькій області 31 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. Позивач претендує на призначення пенсії відповідно п. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення».

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

2 січня 2019 року позивач звернувся до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Дана заява була зареєстрована 2 січня 2019 року за № 2.

Рішенням відповідача від 10 січня 2019 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення підставою відмови у призначенні пенсії позивачу було відсутність необхідного пільгового (підземного) стажу роботи через не зарахування окремих періодів його роботи до пільгового стажу роботи, а саме:

з 26 серпня 1997 року по 2 листопада 1998 року на підприємстві ПП «Вугледобуд», оскільки архівна довідка, надана архівним відділом Новогродівської міської ради не підтверджує зайнятість повний робочий день у шахті,

з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 грудня 2016 року по 30 листопада 2018 року на підприємстві ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» через відсутність сплати щомісячних внесків підприємством страхувальником та з 1 грудня 2018 року по 1 січня 2019 року, оскільки відсутня сума нарахованої заробітної плати за цей період до МДЗ України (форма ОК-5).

Судом встановлено, що записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 на ім'я позивача підтверджується робота позивача, за спірні періоди, а саме:

з 26 серпня 1997 року по 2 листопада 1998 року на підприємстві ПП «Вугледобуд» учнем гірничого підземного та гірничим ІІІ розряду;

з 20 грудня 2004 року позивача прийнято підземним учнем гірничого монтажника на ділянку № 7 на підприємстві ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля»;

26 січня 2005 року - переведено гірничим монтажником 5 розряду з повним робочим днем в шахті на ділянці по видобутку вугілля;

2 березня 2007 року позивача переведено гірничим очисного збою підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті на ділянці по видобутку вугілля № 7.

Згідно запису трудової книжки також вбачається, що станом на 12 березня 2019 року позивач продовжував працювати на підприємстві ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля».

Робота позивача на підприємстві ПП «Вугледобуд» також підтверджується архівними довідками Новогродівської міської ради. Зокрема, згідно довідки 8 листопада 2017 року № 213 підтверджується факт роботи позивача на означеному підприємстві в період з 26 серпня 1997 року по 5 листопада 1998 року на підставі ф. 6к, оп. 1-ОС, спр. 11, арк. 9. Також, матеріали справи містять копії особових рахунків позивача про отримання зарплати на підприємстві у спірні періоди. Водночас, у довідці від 8 листопада 2017 року № 214 зазначено про відсутність в архівній установі відомостей щодо, зокрема, атестації робочого місця позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, на адвокатський запит уповноваженого представника позивача, ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» було надано копії наказу від 29 грудня 1995 року «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», до переліку якого включено посаду, на якій працював позивач. Листом віл 6 березня 2019 року № 26/113 адвоката позивача поінформовано про неможливість надання довідки про кількість підземних спусків-виходів ОСОБА_1 за період з 26 серпня 1997 року по 5 листопада 1998 року на підприємстві ПП «Вугледобуд», у зв'язку з тим, що табеля обліку використання робітничого часу по дільниці в архів шахти на постійне зберігання не надходили.

Згідно пояснювальної записки підприємства до наданих документів вбачається, що ЗАТ «Вугледобуд» працювали в підземних гірничих виробках ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» та робочі місця їх працівників були атестовані відповідно до наказу № 77-ТБ від 29 грудня 1995 року. Також, у пояснювальній було зазначено, що працівники цього підрозділу обслуговувались відповідними службами шахти, використовувалась гірничовидобувна техніка, що належить шахті, аналогічна тій, що в інших забоях підприємства. При цьому працівники ЗАТ «Вугледобуд», згідно відомостей даної пояснювальної, перебували в тих самих трудових умовах.

На підставі індивідуальних відомостей про застраховану особи форми ОК-5 від 4 березня 2019 року, судом встановлено, що у грудні 2018 року страхувальником за кодом ЄДРПОУ № 33621589 (ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля») було нараховано заробітну плату у сумі 15500 грн. 07 коп., у січні 2019 року - у сумі 14228 грн. 66 коп. Водночас, згідно зазначених відомостей в означений період підприємством-страхувальником не було сплачено внесків.

Також, судом встановленою що згідно довідки ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» від 6 березня 2019 року № 89/03р позивач працює на зазначеному підприємстві та йому була нарахована та сплачена заробітна плата, нараховано ЄСВ і перераховано в ДФС за період з 1 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону: 3) чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Щодо правомірності не зарахування періодів роботи позивача через відсутність пільгових довідок, суд вважає за необхідне зазначити, що виконання позивачем роботи під землею (в шахті) підтверджується записами трудової книжки. Проте, суд зауважує, що відсутність додаткових відомостей в архівних установах на підтвердження пільгового характеру виконуваної позивачем роботи, не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Суд зауважує, що відповідач всупереч зазначеному у 3-місячний строк не витребував додаткових документів та не вчинив інших дій спрямованих на підтвердження стажу роботи для зарахування періодів роботи до страхового та пільгового стажу, а прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди на вищезазначених підприємствах. Записи про ці періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Щодо правомірності не зарахування періодів роботи позивача на ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» через несплату підприємством-страхувальником страхових внесків, суд зазначає наступне.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Крім того, наявними матеріалами справи спросовуються обґрунтування відповідача, викладені в його рішенні щодо не зарахування періоду роботи позивача в період 1 грудня 2018 року по 1 січня 2019 року через відсутність відомостей про нарахування заробітної плати,ю адже, судом навпаки встановлено, що нарахування заробітної плати в цей період відбувалось.

За таких обставин, в силу вимог статті 24 Закону № 1058- XV суд доходить висновку про неправомірність не зарахування до страхового (пільгового) стажу періоду роботи позивача з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 грудня 2016 року по 30 листопада 2018 року та з 1 грудня 2018 року по 1 січня 2019 року .

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов'язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Отже, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судовий збір у зазначеному розмірі, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6) про визнання протиправним та скасування рішення від 10 січня 2019 року № 2, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10 січня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов'язати Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) від 2 січня 2019 року про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 26 серпня 1997 року по 1 листопада 1998 року ПП «Вугледобуток»; до страхового стажу періоду роботи на підприємстві ВП «Шахта 1/3 Новогродівська» ДП Селидіввугілля» з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 грудня 2016 року по 30 листопада 2018 року та з 1 грудня 2018 року по 1 січня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1).

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 6 равня 2019 року. Повне судове рішення складено 6 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.