Справа № 743/609/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/609/19 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону (Військова частина 1493) Західного регіонального управління Державної прокордонної служби України до Громадянина Сирійської Арабської Республіки АЛІ ЕЯД про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В :

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Сирійської Арабської Республіки АЛІ ЕЯД, в якому просив продовжити строк затримання останнього на 6 місяців з метою ідентифікації.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2018 року було затримано громадянина Сирійської Арабської Республіки АЛІ ЕЯД з метою ідентифікації на строк до 6 місяців. Позивач вказує, що строк затримання відповідача закінчується 7 квітня 2019 року, а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, оскільки особа останнього не ідентифікована, він ухиляється від співпраці по його ідентифікації, умисно надає неправдиву інформацію щодо своєї особи, що перешкоджає Чопському прикордонному загону одержати інформацію щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі України.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Відзив на апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби до суду не надходив.

Від апелянта надійшло клопотання про відкладення апеляційної скарги у зв`язку з неможливістю забезпечити прибуття представника в судове засідання.

З урахуванням того, що вказана справа віднесена до категорії термінових адміністративних справ, участь сторін у розгляді справи по суті в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, а також з огляду на те, що заявник не обґрунтував неможливість забезпечення прибуття свого представника в судове засідання та нічим це не підтвердив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без представників сторін.

Так, оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2018 року громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності ВПС «УЖГОРОД», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 07 жовтня 2018 року, в ППр. «Ужгород» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, громадянин Сирійської Арабської Республіки АЛІ ЕЯД був переданий на територію України у встановленому порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2018 року було затримано громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації на строк до 6 місяців.

Чопський прикордонний загін листами від 08 жовтня 2018 року за № 81/1594, № 81/1597 повідомляв Тимчасово повіреного Сирійської Арабської Республіки в Україні про затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та надавав дактилокартку.

Також Чопський прикордонний загін листами від 12 грудня 2018 року № 81/2019, від 06 березня 2019 року № 81/334 просив Тимчасово повіреного Сирійської Арабської Республіки в Україні встановити (ідентифікувати) особу громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, відповіді на вказані листи не одержано.

26 лютого 2019 року громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.

Статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ч.1).

Стаття 33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються судом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Стаття 9 цього Закону встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно із вимогами статей 13, 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування та вільний вибір місця проживання обмежується щодо іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Згідно ч. 11 статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Тобто, у випадку застосування процедури реадмісії до такої особи положення чинного законодавства не містять застережень щодо неможливості її затримання.

При цьому, Закон передбачає застосування процедури реадмісії лише у випадку затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Крім того, згідно положень п. п. 1-2 розділу ІV Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2015 року №158 (далі Інструкція №158), у разі затримання уповноваженими органами на території України іноземців або осіб без громадянства, які порушують законодавство України щодо порядку прибуття на територію України чи перебування або проживання на її території, зазначені особи до вирішення питання щодо їх реадмісії підлягають тимчасовому розміщенню в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), у встановленому законодавством порядку.

Частинами 12, 13 статті 289 КАС України передбачено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до вказаних вимог КАС України, з метою ідентифікації відповідача та забезпечення його примусового видворення, Чопським прикордонним загоном надсилались запити щодо встановлення особи відповідача, зокрема:

запит від 08 жовтня 2018 року № 81/1594 на адресу Надзвичайного та повноважного посла держави Сирії в Україні;

запит від 08 жовтня 2018 року № 81/1597 на адресу Надзвичайного та повноважного посла держави Сирії в Україні;

запит від 12 грудня 2018 року №81/2019 на адресу Надзвичайного та повноважного посла держави Сирії в Україні;

запит від 06 березня 2019 року №81/334 на адресу Надзвичайного та повноважного посла держави Сирії в Україні.

Проте, на день звернення до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з відповідним позовом про продовження строку затримання відповідача, інформації від Надзвичайного та повноважного посла держави Сирії в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Сирійської Арабської Республіки не надходило.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відсутнє судове рішення про примусове видворення, відповідач затриманий не тільки з метою його ідентифікації, але й забезпечення примусового видворення за межі території України, а відтак процедура забезпечення примусового видворення за межі України відповідача проведена не може бути.

При цьому, судом не було враховано, що для процедури видворення та реадмісії необхідно забезпечити ідентифікацію особи.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що даний позов про продовження строку затримання підлягає задоволенню, оскільки дії, які вживались позивачем під час перебування громадянина Сирійської Арабської Республіки АЛІ ЕЯД в Чернігівському ПТПІ, були спрямовані на отримання документів з метою ідентифікації особи, як того вимагають положення чинного законодавства.

Частиною 18 статті 289 КАС України передбачено, що на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Документи, що дають право на виїзд України у відповідача відсутні та у зв`язку із зверненням до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, відповідач продовжує утримуватись в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на підставі ч. 18 статті 289 КАС України.

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, колегія суддів дійшла висновку, що поданий позов є обґрунтованим, а захід застосований у відповідності до вимог законодавства та є співрозмірним.

Доводи апеляційної скарги зазначені вище висновки суду попередньої інстанції спростовують і дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову про продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов Чопського прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прокордонної служби України до Громадянина Сирійської Арабської Республіки АЛІ ЕЯД про продовження строку затримання задовольнити.

Продовжити затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 на строк до шести місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у випадках, передбачених пп.2 ч.5 статті 328 КАС України безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку