Справа № 1440/2343/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2343/18
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівский» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 07.12.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівский" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівский», в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов'язати внести додаткову інформацію щодо нього до цього переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком НОМЕР_1 на суму 200 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем, всупереч вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було неправомірно прийнято повідомлення про визнання правочину «нікчемним», у зв'язку з чим, його безпідставно не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести додаткову інформацію щодо позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком № НОМЕР_2 на суму 200 000,00грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» 10.01.2019 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15.01.2015 року постановою НБУ №217/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» було визнано «проблемним» строком на 180 днів, та були встановлені певні обмеження щодо його діяльності.

07.04.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-067-000000913, відповідно до якого Банк відкриває Клієнту на його ім'я поточний рахунок НОМЕР_3 в гривні та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

В той же день, т.б. 07.04.2016 року, позивач уклав договір з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» №980-067-000218005 на суму 200 000 грн.

18.05.2016р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договори відступлення права вимоги №1805 та 1 від 19.05.2016р., відповідно до яких, товариство передало банку всі права за іншими договорами згідно зр реєстром.

19.05.2016р. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» перерахувало на поточний рахунок позивача 201770,47 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно договору №980-067-00218005 від 07.04.2016 року».

20.05.2016 року ОСОБА_1 поклав через касу банку на поточний рахунок НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 200 000 гривень.

Отже, позивач набув прав вкладника з 20.05.2016 року.

Крім того, 20.05.2016р. між позивачем та банком було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-067-000243774. На виконання цього договору було відкрито вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, на який в той же день було перераховано кошти в сумі 200000 грн. з поточного рахунку позивача НОМЕР_3.

23.05.2016р. на підставі постанови НБУ №14/БТ, ПАТ «Банк Михайлівський» було визнано «неплатоспроможним», в зв'язку із чим, ВД Фонду ГВФО прийнято рішення №815 від 23.05.2016р. про запровадження у Банку тимчасової адміністрації на 1 місяць - з 23.05.2016р. по 23.06.2016р. та призначено уповноважену особу Ірклієнко Ю.П.

Таким чином, станом на день запровадження тимчасової адміністрації а ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунках позивача був залишок коштів в розмір 200000,24 грн., а саме: на поточному рахунку НОМЕР_3 - 0,24грн., на депозитному рахунку НОМЕР_1 - 200000 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про стан рахунків та про включення його до переліку рахунків вкладників, що мають право які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у серпні 2018 року отримав виписку по особовому рахунку НОМЕР_3 від 09.08.2018 року №3Г1(К)/3351, в якій містилося повідомлення про «нікчемність» правочину.

Не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог та, відповідно, з неправомірності дій відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Цивільним Кодексом України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (№4452-VI).

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Пунктом 3 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що правовідносини, що склалися між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" не мають відношення до вкладу судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки кошти, отримані позивачем на свій рахунок в ПАТ "Банк Михайлівський" від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на виконання умов укладеного між ними договору, відповідають поняттю "вклад", наведеному в п.3 ч.1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

19.11.2016 року набрав чинності п.15 Прикінцевих Положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" внесений Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" від 15.11.2016р. №1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Таким чином, колегія суддів приходить аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що до вкладу фактично прирівнюються кошти, які були залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" №5390, віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Слід звернути увагу, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про належне і своєчасне повідомлення банком позивача (під розпис) про непоширення на такі кошти відповідних гарантій.

Як вже зазначалося вище, з матеріалів справи вбачається, що 18.05.2016 року ПАТ "Банк Михайлівський" уклав з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" договір відступлення права вимоги №1805, а 19.05.2016 року ще один договір відступлення права вимоги №1, відповідно до яких товариство передало банку всі права за іншими договорами, відповідно до реєстру.

Матеріалами справи встановлено, що 19.05.2016 року ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" перерахувало на поточний рахунок позивача 201 770,47 гривень з призначенням платежу "повернення коштів згідно договору №980-067-00218005 від 07.04.2016 року".

Так, правова позиція апелянта фактично полягає в тому, що договори відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016р. та №1 від 19.05.2016р. є «нікчемними» правочинами.

Перелік підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є «нікчемними» визначено ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, і є виключним.

Так, згідно з ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч.2 ст.228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності: правочини спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження, об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. її надрами, іншими природними ресурсами (ст.14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна: правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Отже, з системного аналізу наведених вище норм слідує, що відповідно до презумпції правомірності правочину, всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена Законом (нікчемні правочини). У всіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

Пунктами 1.24, 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Як вбачається зі змісту довідки про стан рахунку НОМЕР_3, 19.05.2016 року ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" перерахувало на поточний рахунок позивача 201 770,47 гривень з призначеннями платежу "повернення коштів згідно договору №980-067-000218005 від 07.04.2016 року" та "оплата процентів"(а.с.39-40).

Тобто, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року відповідним платіжним дорученням зі свого розрахункового рахунку фактично ініціював переказ коштів на повернення позик та сплату процентів позивачу на підставі відповідного договору, укладеного між ними.

На підставі системного аналізу приписів ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", судова колегія дійшла до висновку, що перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів), укладених/вчинених виключно між вкладником та банком, як стороною відповідного правочину.

Разом з тим, договір №980-067-000218005 від 07.04.2016 року "Суперкапітал" (Новий) (з виплатою процентів в кінці строку) був укладений між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та позивачем, і відповідні транзакції, були вчинені саме на умовах вказаного договору.

ПАТ "Банк Михайлівський", виконуючи розрахунковий документ ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ "Банк Михайлівський" не є стороною правочину з переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань перед клієнтом, в даному випадку перед позивачем, забезпечуючи рух коштів від ініціатора ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" до отримувача переказу, тобто позивача.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність зазначених в ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав для визнання правочинів неплатоспроможного банку з позивачем нікчемними.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача, в даному випадку, наявні усі підстави для включення рахунку позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 03.12.2018 року у справі №822/2434/17.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про наявність усіх належних підстав для визнання повідомлення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський" від 09.08.2018 року №3Г1(К)/3351 про нікчемність правочину передчасним та неправомірним.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, відповідно до ст.316 КАС України, залишає ці апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівский" - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук