Справа № 500/583/19
Суддя: Жук Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/583/19

22 квітня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Жука А.В.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача - Ярмусь В.Д.

представника відповідача - Мурованої І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2019 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа - акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", в якій позивач просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.03.2018 Головного управління ДФС у Тернопільській області, яким нараховано фізичній особі-платнику податків ОСОБА_3 суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 70 369,27 гривеь, в тому числі: 51 940,92 гривень - основний платіж, 12 985,23 гривень - штрафні (фінансові) санкції, 5 443,12 гривні - пеня;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.03.2018 Головного управління ДФС у Тернопільській області, яким нараховано фізичній особі-платнику податків ОСОБА_3 суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 5 864,10 гривні, в тому числі: 4 328,41 гривень - основний платіж, 1 082,10 гривні - штрафні санкції, 453,59 гривні - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за розрахунками позивача, залишок заборгованості по сумі неповернутого кредиту становив 9 748,54 доларів США, тому оскільки офіційний курс української гривні щодо долара США станом на дату ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.06.2012 у справі 1915/7407/2012 (яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором №014/73/0034/26107 від 04.08.2006 в сумі 22 615,44 доларів США, що еквівалентно 180600,11 грн), становив 7,9856 гривень, то ставка податку на доходи фізичних осіб (додаткове благо), яка повинна бути застосована до суми прощеного позивачеві кредиту, становить 14 012,62 гривень (77 847,94 гривень х 18%) та військовий збір 1 167,71 гривень (77 847,94 гривень х 1,5%). Відтак, позивач вважає суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, а також із військового збору нарахованими у оскаржуваних повідомленнях-рішеннях неправильно, тому просить їх скасувати.

Ухвалою суду від 06.03.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 01.04.2019.

Відповідач - Головне управління ДФС у Тернопільській області 29.03.2019 подало до суду відзив на позов, в якому зазначає, що як вбачається з акту від 25.10.2017 №6715/19-06-13-06/НОМЕР_2, яким оформлено результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, позивач ОСОБА_3 в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 отримував оподатковувані доходи та був платником податку на доходи фізичних осіб та військового збору, в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 отримав дохід у вигляді додаткового блага, проте, не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу, наголошує, що розмір суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб , а також із військового збору нараховано правильно, тому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

01 квітня 2019 року з метою надання можливості представнику позивача ознайомитись з відзивом на позов та підготувати відповідь на відзив розгляд справи було відкладено на 16.04.2019.

16 квітня 2019 року судове засідання не відбулось у звязку із перебуванням головуючого судді у відпустці та перенесено судове засідання на 22.04.2019.

У поданій представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Ярмусь В.Д. до суду 16.04.2019 відповіді на відзив зазначено, що при нарахуванні податкового зобов'язання податковим органом не враховано, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань" від 09.04.2015 №321-VІІІ, який набув чинності 07.05.2015р. внесено зміни в частині звільнення від оподаткування операцій з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті; крім цього, пунктом 164.4 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом НБУ, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів. Позивач звертає увагу, що датою отримання доходу платника податку за прощеним валютним кредитом є дата такого прощення, сума такого доходу підлягає перерахуванню в українську гривню за курсом на дату одержання доходу, і різниця , визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання (дата перерахування доходу в гривню) за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, не є доходом платника податку та на неї не нараховується податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Тому оскільки курс долара США за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року становив 7,9930 грн. за 1 долар США, а залишок заборгованості по тілу кредиту, з врахуванням коштів від реалізації автомобіля мав становити 9 748,54 доларів США, що еквівалентно 77 920,08 грн. (7,9930 грн. за 1 долар США), а не 288 560,66 грн., як зазначено в договорі від 16 березня 2016р. про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/73/0034/26107 від 04.08.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, то незастосування пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, призвело до неправомірного нарахування позивачу податкових зобов'язань та винесення неправомірних оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У поданих до суду 22.04.2019 запереченнях відповідач - Головне управління ДФС у Тернопільській області виклав свої аргументи проти наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, зазначає, що якщо ціна у договорі встановлена у іноземній валюті, то вона не змінюється у зв'язку із зміною курсу національної валюти до курсу такої іноземної валюти, оскільки ціна, виражена в іноземній валюті на момент укладення договору і на момент виконання грошового зобов'язання за ним, залишається незмінною; крім цього, у разі, якщо кредитором здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 ПК України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Третя особа - АТ "Райффайзен Банк Аваль" надіслала суду заяву від 01.04.2019 за вихідним номером 114-40-3/73, в якій просить розглядати справу без участі представника третьої особи.

У судовому засіданні представники позивача та відповідача підтримали позиції, викладені у заявах по суті справи, позивач попросив суд позов задовольнити, а відповідач - у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, суд встановив такі обставини та зміст спірних правовідносин.

За умовами кредитного договору № 014/73/0034/26107 від 04.08.2006, укладеного між АППБ «Аваль» (перейменованим у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», згодом - у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», далі - у АТ «Райффайзен Банк Аваль») та позивачем ОСОБА_3 (а.с.7-9), позивачу надано кредитні кошти в сумі 41 500 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 03.08.2013.

У зв'язку із простроченням повернення позичальником кредитних коштів, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.06.2012 у справі 1915/7407/2012 стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/73/0034/26107 від 04.08.2006 в сумі 22 615,44 доларів США, що еквівалентно 180 600,11 грн., у тому числі: 18 653,54 доларів США - сума неповернутого кредиту; 1 453,99 доларів США - сума заборгованих відсотків; 1 200,48 доларів США - пеня за порушення строків сплати кредиту; 1 307,43 доларів США - пеня за порушення строків сплати відсотків (а.с.13). При цьому, як вбачається із застосованого Тернопільським міськрайонним судом еквіваленту, а також підтверджується загальнодоступними офіційними даними курсів української гривні щодо іноземних валют, встановлених Національним банком України, на час прийняття рішення від 21.06.2012 у справі 1915/7407/2012, офіційний курс української гривні щодо одного долара США становив 7,99 грн.

27.03.2014 року позичальник ОСОБА_3 продав легковий автомобіль марки Volvo (державний номерний знак НОМЕР_3), яким забезпечував повернення кредитних коштів за кредитним договором №014/73/0034/26107 від 04.08.2006, за ціною 8 905,00 доларів США (а.с.17), які, як стверджує позивач, а відповідач чи третя особа не заперечили, спрямував на погашення кредитної заборгованості за зазначеним вище кредитним договором, після чого залишок заборгованості по сумі неповернутого кредиту становив 9 748,54 доларів США.

16.03.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором №014/73/0034/26107 від 04.08.2006 (а.с.20), за умовами пункту 1 якого сторони визнали, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 16.03.2016 складає 15 703,35 (п'ятнадцять тисяч сімсот три долари США 35 центів) доларів США та пені 2 352 241,87 (два мільйони триста п'ятдесят дві тисячі двісті сорок одна гривня 87 коп.) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, у тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) 10 732,98 (десять тисяч сімсот тридцять два долари США 98 центів) доларів США, що складає еквівалент 288 560,66 (двісті вісімдесят вісім тисяч п'ятсот шістдесят гривень 66 коп.) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, проценти, нараховані за користування кредитом - 4 970,37 (чотири тисячі дев'ятсот сімдесят доларів США 37 центів) доларів США, що складає еквівалент 133 630,48 (сто тридцять три тисячі шістсот тридцять гривень 48 коп.) гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 2 352 241,87 (два мільйони триста п'ятдесят дві тисячі двісті сорок одна гривня 87 коп.). За умовами пункту 2 цього ж договору з 16.03.2016 боргові зобов'язання за кредитним договором №014/73/0034/26107 від 04.08.2006 припиняються внаслідок звільнення позичальника від сплати боргових зобов'язань (прощення боргу), а кредитний договір є розірваним.

Таким чином, суд вважає встановленими обставини існування між позивачем ОСОБА_3 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов'язальних відносин, які 16.03.2016 припинено у зв'язку із прощенням боргу та розірванням кредитного договору.

У період з 18.10.2017 по 25.10.2017 посадовими особами ГУ ДФС у Тернопільській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 про що складено акт від 25.10.2017 №6715/19-06-13-06/НОМЕР_2.

На підставі акту перевірки №6715/19-06-13-06/НОМЕР_2 від 25.10.2017 винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 20.03.2018, яким ОСОБА_3 визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 64926,15 гривень;

- № від 20.03.2018, яким ОСОБА_3 визначено суму грошового зобовязання з військового збору в розмірі 5410,51 гривень.

Як вбачається із оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Тернопільській області № , № від 20.03.2018, а також із акту про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 від 25.10.2017 № 6715/19-06-13-06/НОМЕР_2, в основу розрахунку належних до сплати, на думку контролюючого органу, податку на доходи фізичних осіб та військового збору покладено отриманий платником податку дохід в розмірі 288 560,66 (двісті вісімдесят вісім тисяч п'ятсот шістдесят гривень 66 коп.), який було зазначено в Договорі про припинення зобов'язань за кредитним договором №014/73/0034/26107 від 04.08.2006.

Відповідно до статті 162 Податкового кодексу України, платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, а на підставі статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Статтею 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням встановлених особливостей; загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

На підставі підпункту "д" 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України із змінами, внесеними згідно із Законами № 4834-VI від 24.05.2012, № 5519-VI від 06.12.2012; у редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014, чинній станом на дату прощення боргу (16.03.2016), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Крім того, відповідно до пункту 8 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що останнім при розрахунку сум грошових зобов'язань ОСОБА_3 з податку на доходи фізичних осіб та військового збору не враховано пункту 8 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, згідно з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Водночас суд звертає увагу, що станом на 01.01.2014 офіційний курс гривні до долара США складав 7,993 гривні за 1 долар США (що підтверджується роздруківкою з веб-сайту bank.gov.ua, долученої представником позивача до відповіді на відзив), а на день укладення Договору про припинення зобов'язань за кредитним договором №014/73/0034/26107 від 04.08.2006 офіційний курс гривні складав 26,885 гривень за 1 долар США, що суттєво впливає на визначенні бази оподаткування для розрахунку сум грошових зобов'язань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що контролюючий орган при визначенні бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на підставі акту про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 від 25.10.2017 № 6715/19-06-13-06/НОМЕР_2 повинен був застосувати положення пункту 8 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України та виключити з бази оподаткування (загального місячного (річного) оподатковуваного доходу) різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню (16.03.2016), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, що в свою чергу відповідачем зроблено не було та призвело до неправильного визначення суми грошових зобов'язань позивача.

Оскільки відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, і таким законом є Податковий кодекс України, норми якого, а саме пункт 8 підрозділу 1 Розділу ХХ відповідачем не враховано при складанні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та порушують права позивача та суперечить принципу непорушності права власності, передбаченому статтею 41 Конституції України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).

На вимогу статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд розцінює оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючого органу як такі, що прийняті не на підставі та не у спосіб, визначеній законами України; необґрунтовано, непропорційно, та враховує, що у разі стягнення відповідних сум з платника податку на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень буде порушено право позивача на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому суд вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення підставою потенційного втручання у право власності позивача, яке не ґрунтується на національному законі та не має легітимної мети.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За наведених вище обставин, суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводи адміністративного позову, не доведено правомірності своїх дій при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №, № від 20.03.2018 а відтак, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а їх задоволення буде достатнім та ефективним способом поновлення порушених прав позивача.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин, враховуючи задоволення адміністративного позову, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області № від 20 березня 2018 року, яким ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 5410,51 гривень.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області № від 20 березня 2018 року, яким ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 64926,15 гривень.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2) 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №10 від 05 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 травня 2019 року.

Головуючий суддя Жук А.В.

копія вірна

Суддя Жук А.В.