Справа № 824/9/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

Київ

справа №824/9/16-а

адміністративне провадження №К/9901/14910/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року (суддя Лелюк О.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року (судді Біла Л.М., Гонтарук В.М., Граб Л.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Редько Ірини Олександрівни (далі - Державний реєстратор, Реєстраційна служба відповідно), Реєстраційної служби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року (далі - Спірне рішення);

- зобов'язати Реєстраційну службу скасувати реєстраційний запис за номером 8326729 від 30 грудня 2014 року, відкритий на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0447 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги мотивує тим, що Шевченківський районний суд міста Чернівці рішенням від 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року, скасував рішення Чернівецької міської ради про передачу земельної ділянки в АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 і скасував державний акт на цю земельну ділянку, через що відпала підстава для державної реєстрації речового права на вказану земельну ділянку за третіми особами. Тому Спірне рішення підлягає скасуванню в судовому порядку відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суди встановили, що Шевченківський районний суд м. Чернівці рішенням від 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року, скасував рішення 29 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 26 червня 2008 року № 615 в частині передачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 0,0447 га. Визнав недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_3 управлінням земельних ресурсів у м. Чернівці 03 вересня 2008 року.

Суди також встановили, що після цих судових рішень 01 грудня 2014 року Чернівецька міська рада на 57 сесії VI скликання прийняла рішення за № 1418 про безоплатну передачу ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0447 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Цим же рішенням орган місцевого самоврядування зобов'язав фізичних осіб, яким передаються у власність земельні ділянки, замовити виготовлення свідоцтв про право власності на земельні ділянки.

30 грудня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулись до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно державної реєстрації права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0447 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

До заяви додали рішення Чернівецької міської ради 57 сесії VI скликання від 01 грудня 2014 року № 1418 та витяг з Державного земельного кадастру про зазначену земельну ділянку.

На підставі цих документів (слід підкреслити, що саме на підставі рішення Чернівецької міської ради 57 сесії VI скликання від 01 грудня 2014 року № 1418, а не рішення 29 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 26 червня 2008 року № 615, яке було скасоване судовими рішеннями, на які посилається позивач, в частині передачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 земельної ділянки) з урахуванням інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державний реєстратор прийняв Спірне рішення й провів державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна сумісна, розмір частки: 1, на земельну ділянку, що розташована в Чернівецькій області, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Державний реєстратор також вніс відповідні записи до Державного реєстру прав та зазначеним особам видав Свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно від 31 грудня 2014 року № 31976871.

27 серпня 2015 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби із заявою та доданими до неї зазначеними вище судовими рішеннями з вимогою скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1, площею 0,0447 га за ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 Тобто, скаржник просив скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку проведену на підставі нового рішення органу місцевого самоврядування про передачу третім особам у власність спірної земельної ділянки, протиправність якого в судовому порядку не оскаржував.

Державний реєстратор рішенням від 31 серпня 2015 року № 24033891 відмовив у скасуванні запису про нерухоме майно. Зазначив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У поданих же рішеннях суду (рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2014 року та ухвала апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року) йдеться про визнання недійсним правовстановлюючого документу, а не про скасування запису про право власності.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з цим позовом.

Чернівецький окружний адміністративний суд задовольнив заяву позивачки про відмову від часини позовних вимог і ухвалою від 16 лютого 2016 року закрив провадження у справі в частині зобов'язати Реєстраційну службу скасувати реєстраційний запис за номером 8326729 від 30 грудня 2014 року, відкритий на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0447 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Цього самого дня цей же суд постановою від 16 лютого 2016 року відмовив у задоволенні позову.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ОСОБА_1 не погодилася із цими рішеннями і подала касаційну скаргу про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила доводи аналогічні тим, що містяться у позовній заяві.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Верховний Суд переглянув судові рішення в межах доводів касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 19 КАС, у чинній на сьогоднішній день редакції, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій під час розгляду спору виходили з того, що цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Аналогічна норма міститься у пункті 1 частини першої статті 19 КАС, у чинній на сьогодні редакції, яка передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, про перегляд судових рішень в якій подано скаргу, спір стосується не стільки правомірності дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, скільки фактичного набуття права власності на це майно третіми особами ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, яке, на думку позивача, передано їм (третім особам) у власність з порушенням установленого порядку.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим засадам.

Справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

У цьому спорі правові висновки виводилися з того, що державний реєстратор, Реєстраційна служба, коли зареєстрували право власності на нерухоме майно за третіми особами: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, не здійснювали владних управлінських функції, спрямованих проти позивача - ОСОБА_1, оскільки було встановлено, що провадять реєстраційні дії винятково стосовно права власності на майно ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, а не об'єкта власності, право на яке заявляє ОСОБА_1

З наведеного випливає, що спір, предмет якого охоплює перегляд рішень суб'єкта владних повноважень, яким у цій справі є Реєстраційна служба, стосується відносин щодо власності третіх осіб на спірну земельну ділянку і з посиланням на певні конкретні обставини вказує на його належність до тих спірних правовідносин, які вирішуються за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Подібного змісту правова позиція викладена, зокрема Верховним Судом України у постанові від 24 січня 2017 року (справа № 815/6165/14) та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року (справа № 817/108/16).

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що в зазначеній вище правовій ситуації суди помилково розглянули справу в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Отож, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року скасувати і закрити провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко