Справа № 460/3021/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2655/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року, ухвалене суддею Комшелюк Т.О. у м.Рівне у порядку письмового провадження, у справі №460/3021/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення віповідно до п.7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», але не менше, як в сумі 33601,40 грн; зобов"язати зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги згідно п.7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування», період роботи на посаді керівника спортивної секції по волейболу в Рівненському кооперативному профтехучилищі з 29 серпня 1988 року по 25 червня 1992 року та в Рівненському кооперативному технікумі з 26 червня 1992 року по 14 вересня 1997 року; зобов»язати здійснити нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування», але не менше, як в сумі 33601,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтувує тим, що набутий педагогічний стаж має враховуватись до стажу, необхідного для нарахування та виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування». При цьому вказує, що зстаж роботи на посаді керівника спортивної секції по волейболу, здобутий як стаж роботи за сумісництвом, не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом при вирішенні питання про наявність права на отримання такої допомоги, а тому безпідставне неврахування пенсійним органом періоду роботи на посаді механіка з виконанням педагогічного навантаження керівника спортивної секції по волейболу призвело до порушення права на отримання грошової допомоги згідно з п.7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, яка полягала в нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язано Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати ОСОБА_1 в стаж роботи, який дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", період його роботи на посаді керівника спортивної секції по волейболу в Рівненському кооперативному профтехучилищі з 1 вересня 1988 року по 25 червня 1992 року та в Рівненському кооперативному технікумі з 26 червня 1992 року по 14 вересня 1997 року.

Зобов'язано Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в сумі 33601,40 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати ОСОБА_1 в стаж роботи, який дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", період його роботи на посаді керівника спортивної секції по волейболу в Рівненському кооперативному профтехучилищі з 29 серпня 1988 року по 31 серпня 1988 року - відмовлено.

Стягуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області судовий збір в сумі 352,40 грн.

Рішення мотивоване тим, що у період з 01.09.1988 по 30.06.1992 та з 01.07.1992 по 14.09.1997 позивач виконував педагогічне навантаження керівника спортивної секції по волейболу, а тому в силу вимог п.2 Порядку №1911 вказані періоди мають бути зараховані останньому до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України №1058.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача загалом понад 35 років страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України №1058.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що не здійснюючи призначення та виплати позивачу грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України №1058, відповідач допустив протиправну бездіяльність, внаслідок чого порушив законодавчо гарантоване право останнього на забезпечення у старості та соціальний захист.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, покликаючись на Розділ 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти і охорони здоров»я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, зазначає, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: викладачі, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів, художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи позашкільних навчальних закладів.

Скаржник зауважує, що судом першої інстанції не враховано, що викладений Перелік є вичерпним та не передбачає інші професії чи посади, які б давали право на зарахування до стажу вислуги років, що не викладені в Постанові КМУ №909 від 04.11.1993.

Вказаним Переліком не передбачено посаду механіка у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів актедитації, професійно-технічних закладах. Також чинним законодавством не передбачено зарахування періодів роботи за сумісництвом чи на інших умовах на посадах, визначених Переліком, що дає право на пенсію за вислугу років.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 09.06.2018 позивач перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області як отримувч пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Однак, при призначенні позивачу пенсії за віком пенсійним органом не була виплачена грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На звернення позивача із відповідною заявою про призначення та виплату грошової допомоги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області листом №М-710/02.4-17 від 21.08.2018, покликаючись на відсутність необхідного страхового стажу - 35 років на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 Роз»яснено, що відповідно до Розділу 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти і охорони здоров»я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не передбачено посаду механіка у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних закладах.

На повторне звернення із заявою про розгляд питання про призначення грошової допомоги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області листом №М-937/07.1-59 від 29.08.2018 роз»яснено про відсутність правових підстав для призначення грошової допомоги, передбаченої п.7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відмова мотивована тим, що Переліком не передбачено посаду механіка у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних закладах. Водночас вказує на те, що пенсійним законодавством не передбачено зарахування періодів роботи за сумісництвом чи на інших умовах на посадах, визначених Переліком, до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Позивач, вважаючи бездіяльність пенсійного органу щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), і як наслідок до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), періоду його роботи на посаді керівника спортивної секції по волейболу в Рівненському кооперативному профтехучилищі з 01 вересня 1988 року по 30 червня 1992 року та в Рівненському кооперативному технікумі з 01 липня 1992 року по 14 вересня 1997 року, а звідси - про протиправність бездіяльності пенсійного органу, яка полягала в нездісненні нарахування та виплати ОСОБА_3 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій як працівнику освіти, який має понад 35 років страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

Суд першої інстанції виходив також з відсутності законодавчих застережень щодо неврахування періодів роботи за сумісництвом до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

За пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Пунктом 71 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до 71 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Аналізуючи наведені норми законодавства Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року (справа № 462/5636/16-а) дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

В обгрунтування правомірності дій, відповідач в апеляційній скарзі покликається на те, що підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача на посаді механіка з виконанням педагогічного навантаження керівника спортивної секції по волейболу немає, оскільки робота за сумісництвом чи на інших умовах на посадах, визначених Переліком, не включається до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Так, в розумінні статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів №№7-11 трудової книжки, ОСОБА_1 у період 30.08.1988-30.06.1992 працював в Рівненському кооперативному профтехучилищі на посаді механіка з правом викладання, а з 01.07.1992 по 14.09.1997 - в Рівненському кооперативному технікумі на посаді механіка з правом викладання предметів.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу №142 від 13.08.2018, позивач фактично приступив до виконання педагогічного навантаження керівника спортивної секції по волейболу в Рівненському кооперативному профтехучилищі з 01.09.1988 та виконував його по 30.06.1992, в т.ч.: у 1988-1989 н.р. - 240 годин, у 1989-1990 н.р. - 240 годин + 84 години, у 1990-1991 н.р. - 240 годин, у 1991-1992 н.р. - 240 годин.

Відповідно до довідки Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу №143 від 13.08.2018 позивач дійсно працював в Рівненському кооперативному технікумі на посаді механіка з 01.07.1992 з виконанням педагогічного навантаження керівника спортивної секції по волейболу, в т.ч.: у 1992-1993 н.р. - 360 годин, у 1993-1994 н.р. - 298 годин, у 1994-1995 н.р. - 360 годин, у 1995-1996 н.р. - 360 годин, у 1996-1997 н.р. - 352 години.

При цьому, відповідно до запису №12 трудової книжки позивача, останній був переведений з посади механіка Рівненського кооперативного технікуму з 15.09.1997.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №909).

Розділом 1 "Освіта" Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів.

За приписами статті 28 Закону України «Про освіту» система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про освіту» структура освіти включає, поряд з іншими видами, також професійно-технічну освіту.

Статтею 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» передбачено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Згідно із статтею 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, асистенти викладача, асистенти майстра виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов'язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» права, обов'язки та соціальні гарантії педагогічних працівників визначаються Законом України «Про освіту» та іншими нормативно-правовими актами.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 442/456/17) звернула увагу, що сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.

У пункті 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78, зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій (далі - підприємство), які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм, зарахування роботи на посаді механіка з виконанням педагогічного навантаження керівника спортивної секції по волейболу до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо така робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Враховуючи, що у період з 01.09.1988 по 14.09.1997 позивач виконував педагогічне навантаження керівника спортивної секції по волейболу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність його зарахування до спеціального стажу.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 35 років страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України №1058.

Відповідно до довідки Рівненського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області №10325/03 від 04.11.2018 позивачу призначена пенсія за віком з 09.06.2018 в розмірі 3360,14 грн, відтак розмір належної до виплати позивачу грошової допомоги становить 33601,40 грн (3360,14 грн х 10).

Водночас, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов»язання пенсійного органу зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги, період роботи в Рівненському кооперативному профтехучилищі з 29.08.1988 по 31.08.1988, оскільки відповідно до довідки Рівненського кооперативноого економіко-правового коледжу №142 від 13.08.2018 позивач працював в Рівненському кооперативному профтехучилищі на посаді механіка з виконанням педагогічного навантаження керівника спортивної секції по волейболу, починаючи з 01.09.1988.

Однак, попри правильне по суті вирішення справи колегія суддів вбачає підстави для зміни оскаржуваної постанови з огляду на помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права в частині розподілу судових витрат.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов»язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9 ст.139 КАС України).

В контексті наведених правових норм, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат було порушено вимоги ст.139 КАС України, зокрема суд стягнув із Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань 352,40 грн, попри те, що судові витрати підлягали стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних плановажень в розмірі 704,80 грн.

Згідно з п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.317 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити постанову суду першої інстанції з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити частково, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі №460/3021/18 - змінити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Постанова складена в повному обсязі 06.05.2019.