Справа № 400/248/19
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 р. № 400/248/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Фульги А.П., розглянув в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54056

до відповідача:Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, пр. Богоявленський, 55-е, м. Миколаїв, 54018

про:визнання протиправним та скасування рішення № 37/24 та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування Рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком як особі яка проживала та працювала на територіях радіоактивного забруднення не менше чотирьох років; зобов'язання відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком як особі яка проживала та працювала на територіях радіоактивного забруднення не менше чотирьох років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відмова відповідача є протиправною, незаконною та такою, що порушує законодавство, оскільки останнім безпідставно не враховано термін проживання позивача з 01.08.1988 року по 01.08.1989 року на території зони радіологічного контролю який складає один рік, що стало підставою відмови в оформленні пенсії.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки документально підтверджений загальний період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить 3 роки 1 місяць 16 днів, що є не достатнім для призначення пенсії за віком на підставі частини 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач з моменту аварії по 31.07.1986 у зоні посиленого радіологічного контролю не проживала/працювала. Початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки до позивача не застосовується та пенсійний вік може бути знижено не більше ніж 5 років. Станом на дату звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 52 роки, що також виключає можливість призначення пенсії за віком на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою від 01.02.2019 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою від 20.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 400/248/19 за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження.

З'ясував фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідив матеріали, що містяться у справі, діюче законодавство, суд дійшов висновку, що в задоволені позову належить відмовити, виходячи з наступного.

16.02.2018 позивач звернулась до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

20.04.2018 рішенням відповідача № 37/24 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, в зв'язку з відсутністю необхідного періоду 4 роки постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Не погодившись із даним рішенням, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (надалі Закон №796).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 9 Закону №796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону №796 визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з частиною 3 статті 15 Закону №796, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Відповідно до положень частини 3 статті 65 Закону №796, посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону №796, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Приміткою зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частиною 3 ст. 65 Закону № 796, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим законом, тобто особам, якщо вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій у розрахунку 02 роки та додатково рік за 03 роки проживання, роботи, але не більше 05 років.

З аналізу наведених норм права вбачається, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС та надає право на користування пільгами, встановленими Законом № 796, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Така правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 27.02.2018 року у справі №344/9789/17 та Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.03.2018 року у справі №588/538/16-а (К/9901/13169/18).

Позивач надала довідку Виконавчого комітету Славутицької міської ради № 5439 від 18.01.1995 в якій зазначено, що ОСОБА_2 постійно проживала на території зони посиленого радіоактивного контролю за умови, що вона на 01.01.1993 проживала у цій зоні не менше чотирьох років у М. Славутич з 01.08.1988 по 18.01.1995. Зазначена довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 4, відповідно до ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і дає право на користування пільгами передбаченими цим Законом.

Суд зазначає, що на час звернення позивача до суду посвідчення (отримане на підставі довідки Виконавчого комітету Славутицької міської ради № 5439 від 18.01.1995) від 28.03.2006 серії В - П № 260861 ніким не скасовано, не оспорюване чи визнано недійсним, а тому є таким, що підлягає до застосування і надання пільг, встановлених чинним законодавством. Однією з таких пільг є зменшення пенсійного віку для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону №796.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Населений пункт м. Славутич в Київської області віднесено до території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року.

Як вбачається із трудової книжки позивача, вона у період з 17.08.1989 по 18.03.1997 працювала у дитячому садку № 4 м. Славутич. Працевлаштування позивача підтверджується записами у трудовій книжці (серії НОМЕР_2).

Довідкою виданою комбінатом громадського харчування Заводського району Управління громадського харчування Миколаївського облвиконкому від 01.04.1992 № 71 зазначено, що позивач с 19.09.1988 по 21.07.1989 працювала бухгалтером, проте в зв'язку з сімейними обставинами, перебувала в неоплачуваній відпустці в м. Славутич Київської області за місцем проживання чоловіка та була звільнена за власним бажанням.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження трудового стажу або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідно до записів у трудовій книжці та зазначених довідок, вбачається факт постійного проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 04 років станом на 01.01.1993 року.

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Згідно вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи обов'язково надаються: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а також довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Доказів про постійне проживання/постійну працю в зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії по 31.07.1986 позивачем не надано, тому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно примітки до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" початкова величина (2 роки) зниження пенсійного віку зо позивача не застосовується.

Органами Пенсійного фонду при встановленні можливості призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, необхідно буде лише розрахувати зменшення пенсійного віку 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років.

Право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про необхідність відмовити у задоволенні позову, оскільки на момент звернення з заявою про призначення пенсії до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (16.02.2018), позивачу виповнилось 52 роки, що виключає можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Тобто, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачу необхідно звернутись до Пенсійного органу не раніше ніж коли їй виповниться 55 років для встановлення можливості призначення такої пенсії.

У відповідності до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54056 ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області ( пр. Богоявленський, 55-е, м. Миколаїв, 54018 ідентифікаційний код 41250638) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.05.2019.

Суддя А. П. Фульга