Справа № 826/6726/16
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6726/16
УХВАЛА

06 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.

суддів Лічевецький І.О., Кучми А.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерство економічного розвитку і торгівлі України постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» до Державної служби інтелектуальної власності України , третя особа: ДП « Український інститут інтелектуальної власності» про скасування рішень та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року Недержавна некомерційна професійна організація «Національна асоціація адвокатів України» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України про:

- скасування рішення Апеляційної палати ДСІВ України від 28 грудня 2015 року, що затверджено Наказом ДСІВ України № 48-Н від 28 січня 2015 року;

- зобов'язати ДСІВ України провести повторну кваліфікаційну експертизу та прийняти рішення про реєстрацію знаку по заявці № m 2013 17457.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, економічного розвитку і торгівлі України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Крім того, Апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, яке обґрунтовано тим, що економічного розвитку і торгівлі України взагалі не була залучена до участі у даній справі, не була обізнана про її розгляд, а про факт прийняття оскаржуваної постанови дізналася 16.02.2019 року з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, на якому було розміщено постанову Верховного Суду

Перевіривши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 189 КАС України у редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року, незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

У своїй постанові від 23.05.2018 року у справі №804/2845/15 Верховний Суд підкреслив, що норма абз. 3 ч. 4 ст. 189 КАС України направлена на забезпечення юридичної передбачуваності судових рішень та стабільності поведінки суб'єктів владних повноважень під час виконання своїх повноважень стосовно подання апеляційної скарги на судові рішення.

Крім того, суд касаційної інстанції у згаданому рішенні зазначив, що вищезазначена норма статті є імперативною і не встановлює будь-яких винятків щодо можливості поновлення строку на апеляційне оскарження після спливу річного строку з дати оголошення рішення суду для суб'єкта владних повноважень.

Також Верховний Суд у постанові від 05.07.2018 року у справі № 490/11395/15-а звернув увагу на те, що встановлений абз. 3 ч. 4 ст. 189 КАС України є присічним та поновленню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судовою колегією враховується, що у силу приписів ст. ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва була надіслана судом до Реєстру 27.07.2016 року та оприлюднена 01.08.2016 року.

Тобто, починаючи з 01.08.2016 року оскаржувана Міністерство економічного розвитку і торгівлі України постанова суду першої інстанції була поширена у відкритому доступі з метою забезпечення безоплатного цілодобового доступу.

З урахуванням наведеного, подання апеляційної скарги на вказане судове рішення 16.04.2019 року, тобто майже через три роки з моменту його прийняття, є перешкодою для відкриття апеляційного провадження в силу приписів абз. 3 ч. 4 ст. 189 КАС України у редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року та правила якої поширюються на порядок оскарження судових рішень, прийнятих до 15.12.2017 року.

У контексті наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Лелас проти Хорватії" суд звертав увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "…підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом, і органи прокуратури зокрема, зобов'язати діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Наведена позиція відображена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 804/6296/15.

Отже, з огляду на встановлені обставини, подання апеляційної скарги Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, що є органом місцевового самоврядування, а відтак суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України, порушує принцип "належного урядування", що є недопустимим.

У справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: "…Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду…

Правова система багатьох країн-членів ЄС передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Проте, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими…, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження…

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata....".

Крім того, у контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст. 189 КАС України у редакції до 15.12.2017 року, ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України у чинній редакції, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2016 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерство економічного розвитку і торгівлі України постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» до Державної служби інтелектуальної власності України , третя особа: ДП « Український інститут інтелектуальної власності» про скасування рішень та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді І.О. Лічевецький

А.Ю. Кучма