Справа № 1740/1791/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3350/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника позивача Крестинської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (прийняте у м. Рівне суддею Дорошенко Н.О., складене у повному обсязі 29.01.2019) в адміністративній справі №1740/1791/18 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому просила визнати протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації (далі УСЗН Володимирецької РДА, відповідач) щодо невидачі їй «Посвідчення члена сім`ї загиблого» та зобов`язати відповідача видати їй це посвідчення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 04.10.1989 при виконанні обов`язків військової служби в Збройних Силах помер її син ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , копією довідки Володимирецького районного військового комісаріату від 18.02.2003 №688. У зв`язку з цим на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 їй, як матері загиблого, було видано посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» серії НОМЕР_2 від 22.05.1996. Соціальні гарантії прав членів сімей військовослужбовців визначені положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час набуття нею статусу члена сім`ї загиблого) поширювалися, в тому числі, на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні військової служби.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №379 визначено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №№ 1 і 2, а підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Позивач зазначила, що підставою для отримання посвідчення члена сім`ї загиблого слугують положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1993 №302, згідно з пунктом 12 якої посвідчення, зазначені в пунктах 3,4 і 5 цього Положення, видаються на підставі одного з таких документів: г) особам, на яких поширюється чинність цього Закону: «Пенсійне посвідчення» (за наявності штампа або запису «Україна. Сім`я загиблого» або «Україна. Дружина (чоловік) померлого інваліда (учасника) Вітчизняної війни», довідки, видані органами Міноборони, МВС, СБ, Мінсоцзахисту. Відтак, на момент загибелі її сина було визначено однакові підстави набуття статусу «члена сім`ї загиблого» та «члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби».

Вона неодноразово зверталася до відповідача із заявами про видачу їй «посвідчення члена сім`ї загиблого». Однак їй було відмовлено, про що свідчать листи від 26.06.2017 та 07.03.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у позові відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та за неправильного застосування норм матеріального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, щодо цих правовідносин необхідно застосовувати п.12 Положення «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1993 №302, оскільки згідно частин другої, третьої статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Таким чином, із прийняттям Україною законів після проголошення нею незалежності пільги, встановлені законодавством колишнього Союзу РСР для інвалідів війни, не можуть бути скасовані, а їх права звуженими. Також зазначає, що в цьому випадку зв`язок смерті із перебуванням на військовій службі підтверджено й іншими документами, а саме: довідкою органу Міноборони (військкомату) та посвідченням члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби. Постанова BЛK про причинний зв`язок смерті з проходженням військової служби має бути в тих випадках, коли відсутні інші достатні відомості для підтвердження такого зв`язку. Так, її статус як члена сім`ї загиблого військовослужбовця під час виконання військової служби підтверджено посвідченням члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби серія A3 №002062 від 22.05.1996, а тому повторно підтверджувати вказаний статус немає необхідності. Отже, встановлений статус ніким не оспорений, а раніше видане посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є чинним і ніким не скасоване.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому повністю погодився із рішенням суду першої інстанції; вважає, що суд першої інстанції надав правильну правову оцінку фактичним обставинам справи та вірно застосував норми законодавства. Вказує, що документів, які підтверджують причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті колишнього військовослужбовця, ОСОБА_1 до УСЗН Володимирецької РДА не подавала і тому вона немає права на видачу «Посвідчення члена сім`ї загиблого» відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, позивачу, як матері загиблого, 22.05.1996 Володимирецьким районним військовим комісаріатом видано «Посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» серії НОМЕР_2 . Відповідно до цього посвідчення, позивач є членом сім`ї (матір`ю) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби. Пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби. Посвідчення безстрокове і діє на всій території України.

Згідно із довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.02.2003 №688, виданою ОСОБА_3 , 1950 року народження, за даними ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_2 , 1971 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні обов`язків військової служби в Збройних силах. Підстава: військовий квиток (а.с.9).

05.03.2018 ОСОБА_1 , вважаючи, що на неї поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», звернулася до відповідача із заявою, у якій просила видати їй посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) під час виконання військових обов`язків, на основі посвідчення, виданого Володимирецьким райвійськоматом, з огляду на те, що при додаткових запитах у відповідні установи про підтвердження факту загибелі сина при виконанні військових обов`язків, такі не надаються за давністю факту загибелі (а.с.12).

07.03.2018 УСЗН Володимирецької РДА листом №769/05-22 повідомила ОСОБА_1 , що статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», їй можливо встановити за наявності експертного висновку про те, що її син загинув або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. У наявних в особовій справі документах такий висновок відсутній.

Не погодившись із такою відмовою та вважаючи її незаконною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї (матері) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби,серії НОМЕР_2 та довідки Володимирецького районного військового комісаріату від 18.02.2003 №688 про смерть ОСОБА_2 4 жовтня 1989 року при виконанні обов`язків військової служби в Збройних Силах не дає підстав для видачі позивачу посвідчення члена сім`ї загиблого, оскільки підставою для видачі такого є постанова військово-лікарської комісії про визначення причинного зв`язку травми, що призвело до смерті військовослужбовця, яка не приймалася, чого позивач не заперечує.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Зі змісту цієї норми видно, що чинність Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків) або померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (далі - Положення).

Згідно із пунктом 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 4 Положення передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

З наведеного видно, що видача «Посвідчення члена сім`ї загиблого» та виникнення статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, безпосередньо пов`язується з фактом, зокрема, загибелі або смерті члена сім`ї такої особи внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Як видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.10.1989 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 18 років. Причина смерті: набряк мозку, забій мозку. Місце смерті: місто Аягуз, Семипалатинська область, Казахська РСР (а.с.10).

Відповідно до листа Володимирецького райвійськкомату від 25.10.2018 №1757, в архівах військового комісаріату відсутні відомості, підтверджуючі документи, на підставі яких видавалось посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , дата видачі 22 травня 1996 року. Також відсутні підтверджуючі документи, на підставі яких видана довідка №688 від 18.02.2003. Військовий комісаріат направив запит до Рівненського обласного військового комісаріату для отримання інформації про наявність в їхніх архівах підтверджуючих документів, на підставі яких видавалось посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , дата видачі 22 травня 1996 року (а.с.89).

Надані суду документи: архівна довідка Одеського територіального архівного відділу Галузевого Державного архіву від 26.06.2018 №В-1140/1157; архівна довідка Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України №644 від 16.04.2018; довідка Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Казахстан №б/н; Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 26.09.2017 №б/н не містять відомостей щодо причинного зв`язку травми військовослужбовця ОСОБА_2 , що призвело до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.90-92,94,96).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин; далі Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно із пунктом 2.4.5 Положення військово-лікарська комісія може приймати постанову про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.

Відповідно до пункту 21.5 Положення «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби» або «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» або «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

Визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними військово-лікарськими комісіями (пункт 21.9 розділу ІІ Положення).

Отже, підставою для отримання посвідчення відповідно до зазначеного вище Закону є причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), який встановлюється постановою військово-лікарської комісії.

Судом встановлено, що постанова військово-лікарської комісії про визначення причинного зв`язку травми ОСОБА_2 , що призвело до смерті військовослужбовця, не приймалася.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано як відповідачу так і до суду доказів загибелі або смерті члена сім`ї такої особи внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, що виключає можливість видачу їй «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Щодо пункту 12 Положення, на який посилається позивач, колегія суддів зазначає, що такий не підлягає застосуванню до спірних відносин сторін, оскільки така правова норма виключена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 №12.

При цьому, інші документи, на підставі яких видається «Посвідчення члена сім`ї загиблого», Положення не передбачає.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року в адміністративній справі №1740/1791/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 03 травня 2019 року.