Справа № 1440/2156/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2156/18
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року, ухвалене у письмовому провадженні у м.Миколаєві у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанови, припису

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив про визнати протиправною та скасувати постанову №МК1134/436/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 17.08.2018 р., припис № МК 1134/436/АВ/П від 02.08.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не допускала порушення ст. 265 КЗпП, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримані інспектором до інспекційного відвідування, постанова ґрунтується на вибіркових доказах та не підтверджена іншими належними доказами.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення у формі постанови, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично був допущений до роботи без укладання трудового договору та відповідного повідомлення про прийняття працівника на роботу до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Також апелянт не погоджується з посиланням суду на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.10.2018 року у справі 490/6487/18 якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за відсутністю в діях складу правопорушення, оскільки в даному випадку постанова, що оскаржується у цій справі винесена в порядку КЗпП України, тобто до позивача застосовано два різні види юридичної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що в апеляційній скарзі не зазначено та необґрунтовано з посиланням на належні та допустимі докази, що при ухвалені рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просять відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом № 251 від 25.07.2018р. було зобов'язано провести інспекційне відвідування за додержанням вимог законодавства про працю суб'єкта господарювання Миколаївської області - ФОП ОСОБА_1 з 25.07.2018р. по 27.07.2018р..

На підставі наказу про проведення інспекційного відвідування виписані направлення № 496 на проведення інспекційного відвідування суб'єкта господарювання з 25.07.2018р. по 26.07.2019р. та вимога № МК1134/436/НД від 25.07.2018р. про надання документів.

Актом інспекційного відвідування № МК№ 1134/436/АВ від 26.07.2018р. встановлено порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП.

У ході інспекційного відвідування 24.07.2018р. був здійснений вихід за місцем здійснення ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності за адресою: пр.Курортний, 48 та встановлено, що позивач надає послуги з тимчасового розміщення громадян (відпочиваючих) на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Згідно наданих письмових пояснень працівника ОСОБА_2 встановлено, що останній працює на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 20.05.2018р. на посаді електрика, 5 днів на тиждень з режимом роботи з 8:00 до 17:00 г. Позивач надала інспектору договір підряду на виконання послуг від 01.06.2018р., укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якому зазначено, що виконавець здійснює догляд та ремонт сантехніки у відповідних номерах, який не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Працівник ОСОБА_2 згідно наданих пояснень систематично виконував свої функціональні обов'язки електрика, слюсаря на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 20.05.2018р. з чітко вираженим режимом роботи та відносини між позивачем та ОСОБА_2 мають ознаки трудових.

Таким чином, ОСОБА_2 був допущений до роботи без оформлення трудових відносин, що є порушенням вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

Згідно наданих письмових пояснень працівника ОСОБА_3 він працює на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 22.07.2018 на посаді будівельника без оформлення трудових відносин. Будь-яких документів, які б підтверджували взаємовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на вимогу інспектора праці позивач не надала.

Відтак, ОСОБА_3 був допущений до роботи без оформлення трудових відносин, що є порушенням вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

На підставі акта від 26.07.2018 відповідачем 02.08.2018 прийнято припис про усунення виявлених порушень № МК 1134/436/АВ/П, яким зобов'язано забезпечити повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу відповідно до вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, забезпечити вимоги абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Постановою № МК 1134/436/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 17.08.2018 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 223 380 (3723х30х2 працівника) грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено суду, з яких правових підстав відбирались пояснення у ОСОБА_3 22.07.2018р. та ОСОБА_2 24.07.2018р., якщо згідно наказу та направлення інспекційне відвідування повинно відбуватись з 25.07.2018р. по 27.07.2018р. Також задовольняючи позов, суд звернув увагу, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.10.2018 по справі № 490/6487/18 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст.41 КУпАП за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, встановлений контролюючим органом факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Натомість, у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ст.24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст. 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, договір виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з додаткової угоди № 1 від 30.07.2018р., укладену до договору підряду, на виконання послуг від 01.06.2018р. з ОСОБА_2, акт прийому наданих послуг до договору підряду від 31.08.2018р., звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 8 міс. У таблиці 6 Відомості про нарахування заробітної плати(доходу, грошового забезпечення) застрахованої особи зазначено, що ОСОБА_2 виплачений дохід в сумі 6000 грн. та ЄСВ в сумі 1320 грн.

Також, в матеріалах справи наявний договір оренди від 15.07.2018р., укладений з ТОВ «Бабілон» - орендодавець та ФОП ОСОБА_4- орендар, за умовами якого орендарю передаються в оренду частина об'єктів бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»: будинок та вбиральня та договір від 22.07.2018р. на виконання робіт, укладений з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виконання робіт по відновленню споруд.

Також, згідно п..п 1.1. п.1 Договору на виконання робіт від 22.07.2018 року виконавець - ОСОБА_3 виконує для замовника наступні роботи: відновлення споруд (підсобні приміщення та туалет) на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Згідно п.п.3.1 Договору, замовник ОСОБА_4 виплачує виконавцю винагороду за виконані роботи у розмірі 5000 грн. протягом трьох днів після підписання Актом прийому-передачі робіт

Відтак надані позивачем документи свідчать, що позивач з ОСОБА_2 уклала цивільно-правовий договір від 01.06.2018 року, ОСОБА_3 не перебуває з позивачем ні в трудових, ні в цивільно-правових відносинах, а виконує роботу за договором, укладеним з іншим орендарем бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» з ФОП ОСОБА_4

Разом з тим, апелянтом не доведено суду, з яких правових підстав відбирались пояснення у ОСОБА_3 22.07.2018р. та ОСОБА_2 24.07.2018р., якщо згідно наказу та направлення інспекційне відвідування повинно відбуватись з 25.07.2018р. по 27.07.2018р.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, судом було відібрано пояснення у свідка - інспектор ОСОБА_5., яка пояснила, що вийшла 22.07-24.07.2018 на перевірку ТОВ «Бабілон» та з'ясувала, що у цього підприємства працівників немає та відібрала пояснення у осіб, які перебували на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Отже, інспектор відбирала пояснення не підчас підготовки до інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1, а під час інспекційного відвідування ТОВ «Бабілон», пояснення відбирались не у ОСОБА_1, а у інших осіб, під час відбирання пояснень у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наказ про інспекційне відвідування саме позивача начальником ще був прийнятий, тому посилання відповідача на те, що пояснення відбирались у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування не відповідає матеріалам справи.

Що ж до посилань апелянта на те що судом першої інстанції помилково встановлено факт преюдиціальності шляхом врахування постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.10.2018 року у справі 490/6487/18, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.41 КУпАП, відносно ОСОБА_1, то колегія суддів зазначає, що вказана обставина не слугувала єдиною підставою для задоволення позову.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законними, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та повністю відображено обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.04.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов