Справа № 160/1448/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Справа № 160/1448/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -
13.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить:
- визнати протиправними дії відповідача з відмови у застосуванні при розрахунку розміру пенсії позивача гарантій, встановлених ст.8 Закону України від 02.09.2008 року за №345-УІ «Про підвищення престижності шахтарської праці»;
- зобовязати відповідача перерахувати розмір пенсії позивача, застосувавши при її розрахунку норму ст.8 Закону України від 02.09.2008 року за №345-VІ «Про підвищення престижності шахтарської праці» з моменту звернення позивача до відповідача - 16 жовтня 2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Також зазначив, що до працівників, зайнятих повний робочий день під землею обслуговуванням осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці», віднесено, зокрема, посаду електрослюсара на дільниці зв'язку.
Оскільки мінімальний розмір пенсійної виплати згідно ст.28 Закону встановлюється у відсотках до середньої заробітної плати шахтарям, а працівники, зайняті повний робочий день під землею обслуговуванням не відносяться до шахтарів, то цим особам встановлюється лише мінімальна пенсія у розмірі не менше трьох прожиткових мінімумів, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Отже, відповідач вважає, що розраховувати пенсію позивачу в розмірі 80 відсотків заробітної плати згідно Закону України «Про престижність шахтарської праці» не має законних підстав.
Щодо посилання відповідача у відзиві на те, що позивач не у встановленій формі звернувся до відповідача із заявою про перерахування пенсії, позивач, зокрема, зазначив, що він має право звернутися до пенсійного фонду у будь-якій формі, основним, у даному випадку, є суть порушеного питання та наявність відмови відповідача у його вирішенні. При цьому, обовязком відповідача є правильне визначення та виплата позивачу пенсії у належному розмірі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 05.11.2012 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Згідно данних, які містяться у трудовій книжці ОСОБА_1, серії БТ-1 №9197483, позивач протягом 24 років 11 місяців 17 днів працював на підприємствах вугільної промисловості у підземних умовах за професією «електрослюсар підземний» із повним робочим днем у шахті.
Також, 16.10.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із зверненням, в якому просив надати відповідь, з яких підстав під час розрахунку йому розміру пенсії не застосовані гарантії, передбачені ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та з яких підстав невірно розрахована пенсія.
Позивач, вважаючи, що дії пенсійного органу щодо відмови у застосуванні при розрахунку розміру пенсії позивача гарантій, встановлених ст.8 Закону України від 02.09.2008 року за №345-УІ «Про підвищення престижності шахтарської праці», звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" (далі - Закон №345-VІ).
Відповідно до пункту 2 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом №1788-XII.
Пунктом 16 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV передбачено, що положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Статтею 1 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей
Згідно ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Статтею 10 Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці" встановлено, що дія частини першої статті 7 і статті 8цього Закону поширюється також на пенсіонерів, пенсія яким була призначена до набрання чинності цим Законом.
Фінансування додаткових витрат на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд дійшов висновку, що основною умовою для виплати мінімального розміру пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах 15 років для чоловіків за Списком №1, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш, як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Тобто статтею 8 цього Закону наявність права на мінімальну пенсію, не поставлено в залежність від часу роботи на підземних роботах.
Виплата такої пенсії відповідно до даної статі передбачає та встановлює лише сам факт відношення до Списку №1.
Згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої шахтою «Самарська» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», долучених до матеріалів справи, судом встановлено, що позивач дійсно у спірні періоди часу виконував у гірничому виробництві ведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля підземним засобом із повним робочим днем у шахті з тарифною ставкою підземного працівника, що передбачено Списком 1 розділом 1 підрозділом 1.1 е, та Списком 1 розділом 1 підрозділом 1.1 а (Постанова Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року). Професія підтверджена результатами атестації робочих місць - наказ №880 від 26.12.1994 року, наказ №600 від 30.06.2000 року, наказ №2545 від 19.12.2005 року, наказ №2219 від 03.12.2010 року; продовжена атестація з 26.12.1999 року до 30.06.2000 року та з 30.06.2005 року по 19.12.2005 року.
Також, суд зазначає, що згідно з статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Дана норма Закону кореспондується також з положенням пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, де, зокрема, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Із аналізу наведених положень вбачається, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до записів трудової книжки позивач у період з 1987р. по 2015р. працював на підземних роботах, що відноситься до пільгового стажу.
Станом на дату звернення до управління Пенсійного фонду із заявою від 16.10.2018 року у позивача наявний пільговий стаж роботи, який підтверджується записами у трудовій книжці.
При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача спірного періоду його роботи за професією «електрослюсар підземний», оскільки відповідно до записів в трудовій книжці, що є основним документом, стаж роботи підтверджується. У свою чергу, суд зазначає, що необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
У даному ж випадку, усі зазначені періоди роботи позивача відображені у його трудовій книжці із зазначенням посади, а тому необхідність підтвердження цих періодів іншими довідками, за наявності усіх необхідних записів у трудовій книжці, на переконання суду, не є обов'язковим.
Відповідно до роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України в листі від 18.02.2009 № 1757/0/1409/010 та Пенсійного фонду України в листі від 20.02.2009 №2927/0/0220, дія ст.ст.1, 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»поширюється на працівників, професії і посади яких передбачені пунктами «а», «б» і «в» підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» розділу 1 «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01. 2013 № 36 за умови зайнятості повний робочий день.
При цьому, відповідно до п.1.1 а розділу І «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, його дія поширюється на всіх робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах.
Суд вважає, що і посада підземного електрослюсара, яку обіймав позивач, є такою, що підпадає під вимоги п. 1.1е Списку №1.
Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що стаж роботи позивача на підземних роботах, що складає понад 15 років та посада підземного електрослюсара є достатніми та такими, що породжують у позивача право на перерахунок пенсії відповідно до приписів ст. 8 «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Таким чином, доводи відповідача щодо неможливості зарахування до пільгового стажу роботи період роботи позивача на посаді «електрослюсар підземний» на шахтах «Самарська» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» спростовуються відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в задоволенні його заяви щодо застосування при розрахунку розміру пенсії позивача гарантій, встановлених ст.8 Закону України від 02.09.2008 року за №345-УІ «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу з 16.10.2018 року відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з врахуванням пільгового (спеціального) стажу періоду роботи за професією підземного електрослюсаря.
В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.
Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.
Суд зауважує, що ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Для відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов'язати суб'єкта владних повноважень здійснити перерахунок пенсії позивачу відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської прації» із зарахуванням до стажу за Списком №1 періоду роботи за професією «електрослюсар підземний» та сплатити різницю між належним (перерахованим) розміром пенсії та сплаченим, починаючи з 16.10.2018 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суд, в розмірі 768,40 грн.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 16.10.2018 року відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з врахуванням пільгового (спеціального) стажу періоду роботи за професією «підземного електрослюсаря».
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської прації» із зарахуванням до стажу за Списком №1 періоду роботи за професією «електрослюсар підземний» та сплатити різницю між належним (перерахованим) розміром пенсії та сплаченим, починаючи з 16.10.2018 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 768,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник