Справа № 759/13538/14-а
Суддя: Миколаєць І. Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13538/14-а

пр. № 2-а/759/2/19

21 березня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

за участі представника відповідача Шпаковат А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 АДРЕСА_1) до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03165, м.Київ, просп.Комарова,7), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м.Київ, просп.Комарова,7) про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03165, м.Київ, просп.Комарова,7), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м.Київ, просп.Комарова,7) в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати у 2014 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, у розмірі 949 грн.; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2014 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням проведених виплат в сумі 3 950,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що має право на виплату йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону №488/85 ВР та №367-ХІV, однак відповідач протиправно здійснив йому виплату такої допомоги в значно меншому розмірі.

12.09.2017 року у повторному автоматичному розподілі справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу КМР про визнання дій була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю., у зв'язку з відстороненням судді Петренко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.09.2017р. справу прийнято в провадження судді Миколаєць І.Ю. (а.с.131).

Відповідно до п.10 ч.1 Перехідних положень КАС України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.),справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.03.2018р. продовжено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.142-143).

24.07.2018 року засобами поштового зв'язку Кучма Л.В., яка представляє інтереси Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подала до Святошинського районного суду м.Києва відзив на позов, а також клопотання про заміну первісного відповідача Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) неналежним відповідачем у справі, а саме: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (а.с.147-151).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 16.01.2019 р. вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, оскільки заміна чи залучення відповідача у справі відбувається за згодою позивача (а.с.153-154).

12.03.2019 року Шпаковат А.М., яка представляє інтереси Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надіслав до суду відзив у якому заперечує проти адміністративного позову ОСОБА_2 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними. Відповідно до положень Бюджетного кодексу України, Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" була прийнята постанова Кабінетом Міністрів України від 25.04.2014 року № 102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" та відповідно до неї позивачу, як учаснику бойових дій, була нарахована разова грошова допомога в розмірі 795, 00 грн, виплата якої здійснена 24.04.2014 шляхом перерахування коштів на картковий рахунок Позивача в ТВБВ № НОМЕР_1 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк".

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та в запереченні проти цього позову обставини, суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус ветеран війни - учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АБ №590414 від 10.12.1997 року (а.с.4).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2014 року у розмірі 795, 00 грн.

Не погоджуючись із розміром виплаченої допомоги, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив перерахувати та виплатити йому недоплачену суму грошової допомоги та отримав відповідь від 20.05.2014 року № 02/07-П 172 (а.с.9-10).

Однак, відповідач відмовив позивачу у перерахунку та виплаті різниці між належною йому до сплати сумою разової грошової допомоги до 05 травня 2014 року та фактично виплаченою сумою, що підтверджується листом від 20.05.2014 року № 02/07-П 172 (а.с.10).

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини щодо виплати ветерану війни - учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2014 року, які регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 року (із доповненнями відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №367-XIV від 25.12.1998 року) щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007 року частину 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено у новій редакції, згідно якої розмір грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року дану зміну визнано неконституційною, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Згідно ч. 1-3 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 рокумінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Положеннями ч. 3 ст. 28 зазначеного законупередбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Сума прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 2016 рік встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. N 928-VIII.

Відповідно до ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно норм цього Закону, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги учасникам бойових дій - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга.

В свою чергу, рішенням від 08.11.2005 року у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи те, що позивач є учасником бойових дій, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе і право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня. Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є ветеранами війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога, яку згідно частини 1 статті 17-1 зазначеного закону здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Статтею 117 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Згідно з частиною 2 статті 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Підпунктом б пункту 9 статті 87 Бюджетного кодексу України встановлено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать, зокрема, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, а саме щорічна разова грошова допомога ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань.

Відповідно до статті 42 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зауважив, що невід'ємною складовою правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, З статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Бюджетного кодексу України, Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" була прийнята постанова Кабінетом Міністрів України від 25.04.2014 року № 102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" та відповідно до неї позивачу, як учаснику бойових дій, була нарахована разова грошова допомога в розмірі 795, 00 грн., виплата якої здійснена 24.04.2014 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача в ТВБВ № НОМЕР_1 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк".

Частина 1 статті 150 Конституції України зазначає, що вирішення питання про відповідність Конституції України законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України належить до повноважень Конституційного суду України.

Конституційним судом України не приймалось Рішення про визнання неконституційною постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 року № 102.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою забезпечення балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, надається офіційне тлумачення положень статті 1, частини 1 статті 17, частини 3 статті 22, статтей 46, 48, частин 1, 3 статті 95, частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України, положень статті 6, частини 2 статті 19, частини 2 статті 95, частини 1 статті 117, частини 2 статті 124, частини 1 статті 129 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України, приймаючи рішення від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу Україну, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно підпункту 7 пункту 6 Прикінцевих положень до Закону України від 16.01.2014 № 719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" встановлено, що у 2014 році норми і положення, зокрема статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, виходячи з вищенаведеного виплата разової щорічної допомоги до 5 травня позивачу у 2014 році проведена згідно з чинним законодавством України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 116, 117, 150 Конституції України, статтями 3, 7-8, 10-12, 46, 54, 55, 162, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, Бюджетним кодексом України, Законом України від 16.01.2014 № 719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2014 року № 102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, Рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 АДРЕСА_1) до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03165, м.Київ, просп.Комарова,7), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м.Київ, просп.Комарова,7) про визнання дій протиправними - відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись з 01.04.2019 року.

Суддя І.Ю. Миколаєць