Справа № 640/24479/18
Суддя: Золотарьова Л. І.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Харкова:
головуючий - суддя Золотарьова Л.І.
за участю секретаря - Бломберус С.А.
27.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати незаконними дії відповідача щодо складення постанови серії НК№330890 від 21.12.2018 року про адміністративне правопорушення про накладення на нього адмінстягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху від 21.12.2018 серії відносно нього, а провадження по справі закрити; стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 300 грн. і моральну шкоду в розмірі 1000 грн.
Як на підставу позову посилається на те, що 01.12.2018 року в 21:50 по вул. Академіка Павлова 307 у м. Харкові, відносно нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Із зазначеною постановою він не був згоден, оскільки вона винесена з порушенням норм права, є незаконною. Відповідач порушив процедуру проведення адміністративної справи, розглянув справу за місцем вчинення правопорушення, протокол не складався. В постанові вказано невірну адресу вчинення правопорушення. Відсутні належні та допустимі докази вчинення ним порушення. Крім того, йому завдано матеріальну та моральну шкоду в зв'язку з незаконними діями співробітників патрульної поліції. Його затримали на 40 хв. 01.12.2018 року і провели незаконне розгляд справи. Йому довелося користуватися платними послугами правозахисника. Два рази він побував в Управлінні патрульної поліції, і третій раз був на незаконному другому розгляді справи, яке йшло близько години. Він витратив не тільки гроші на проїзд, а й свій робочий час. Витрачено коштів і часу на суму в 300 гривень. Незаконним притягненням до адміністративної відповідальності були заподіяні йому моральні та етичні страждання, що виразилися в необхідністю звернення до юристів і доведенню своєї невинності, втрату ділової репутації в очах громадськості, родичів, друзів і колег. Моральну шкоду він просить компенсувати в сумі 1000 гривень.
Ухвалою суду від 28.12.2018 року відкрито провадження у справі. Вказану ухвалу отримано уповноваженою особою відповідача 03.01.2019, про що свідчить підпис у зворотному поштовому повідомленні про вручення.
Ухвалою суду від 28.12.2018 року витребувано у інспектора патрульної поліції 5 роти 4 батальйону УПП сержанта ОСОБА_2 в Харківській області запис з відео регістратора серії НК № 330890 від 21.12.2018. Вказану ухвалу отримано уповноваженою особою відповідача 03.01.2019, про що свідчить підпис у зворотному поштовому повідомленні про вручення. Однак витребувані докази надані до суду не були.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 року справу розподілено в провадження судді Золотарьової Л.І.
В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Зазначив, що відповідачем не було надано жодних доказів вчинення ним правопорушення. 01.12.2019 року він сидів у своїй припаркованій машині, до нього підійшов в 21:46 год. відповідач та попросив надати документи. Він спитав на яких підставах вимагаються документи, на що відповідач відповів, що він вчинив правопорушення, оскільки не включив світло в темну пору доби та виписав постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак правопорушення він не вчиняв.
Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, письмового відзиву не надав.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №330890 від 21.12.2018 року, винесеної Інспектором патрульної поліції роти№5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2С, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.
В оскаржуваній постанові вказується, що 01.12.2019 року о 21 год. 46 хв. ОСОБА_1., керував автомобілем «Hyundai Accent» д.р.з. АХ7910СМ, по вул. Ак. Павлова, 307, у м. Харкові, без ввімкнутого ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив п. 19.1 а) ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судове засідання не зявився, будь-яких доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові не надав, не спростував вказане твердження позивача, що він не порушував п. 19.1 а) ПДР України, не вчиняв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, що він у вказаний час не керував автомобілем, а сидів у своїй припаркованій машині.
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач порушив вимоги п. 19.1 а) ПДР України.
Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху тощо.
Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.
Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.
В графі «до постанови додається» не зазначено будь-яких доказів на підтвердження порушення водієм ПДР України.
Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України до суду не надано.
Отже, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню.
З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці вчинення правопорушення та не складення протоколу суд зазначає наступне.
У Рішенні Конституційним судом України 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 (п. 2.3) зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014) визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення… Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності
Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду у скороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014)
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи відносно позивача.
Рішення КСУ 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 приймалось до внесення змін до ч. 2 ст. 258 КУпАП в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII, а тому на ці випадки не поширюються.

У звязку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу, тому ці обставини не є самостійними підставами для скасування постанови.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Вимоги щодо визнання дій відповідача незаконними щодо притягнення його до відповідальності задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття справи, що відповідає положенням ч. 3. ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не підлягають задоволенню в даному випадку, оскільки охоплюються вимогами щодо скасування постанови та закриття провадження у справі.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Стаття 56 Конституції Українипередбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.1 та ч.2ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, позивачем необґрунтовано наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому матеріальної та моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Позивачем не надано доказів заподіяння йому матеріальної шкоди, душевних страждань протиправною діяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача. Крім того, позивач не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн. Ті обставини, на які посилається позивач як на підставу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, могли бути підставою для стягнення судових витрат, зокрема, до яких належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч. 3 ст. 132 КАС України).

На підставі викладеного, вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що сторони звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 122 КУпАП, ст. ст. 6, 8,9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти№5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови, стягнення шкоди задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №330890 від 21.12.2018 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1.

Відповідач Інспектор патрульної поліції роти№5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Рішення складено та підписано 03.05.2019 року.

Головуючий