Справа № 0540/7768/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року справа №0540/7768/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання - Токарева А.Г.,

за участю:

позивача - не з'явився,

представника відповідача - Чуєвої М.О., довіреність від 19.04.2019 року № 01-14/3286,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі № 0540/7768/18-а (головуючий І інстанції Кочанова П.В., повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2019 року у м. Слов'янську Донецької області) за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про оскарження відмови у взятті на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі-відповідач, управління) про оскарження відмови Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради у взятті його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради взяти його на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та надання про це відповідного документу, враховуючи його інтереси, як особи, позбавленої батьківського піклування (а.с.4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 04 травня 2018 року № 01-14/3400 про відмову у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради взяти на облік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 як внутрішньо переміщену особу та видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу (а.с.80-84).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на момент їх виникнення. Проте, на момент звернення позивача з заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи позивач не надав жодних документів, які б підтверджували його право власності на житло розташоване в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

У судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухав суддю - доповідача, пояснення апелянта, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_3 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1, та є уродженцем м. Горлівка Донецької області. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 19 вересня 2017 року № 4773 ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19 вересня 2017 року.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 18 квітня 2001 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Горлівка Донецької області, у графі мати зазначено ОСОБА_4, батько - ОСОБА_5.

Згідно довідки Горлівського міського відділу реєстрації актів громадянського стану від 04 травня 2001 року № 15-65-1168 відомості про батька записані відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, дитина залишена у міській лікарні № 2 м. Горлівка.

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Микитівської районної ради м. Горлівка від 05 серпня 2001 року № 83/1 «Про внесення змін до рішення виконкому Микитівської районної ради від 23 травня 2001 року № 58/6 «Про тимчасове влаштування неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок дитини на повне державне утримання», згідно якого перший пункт рішення викладено в наступній редакції: «Влаштувати на повне державне утримання до дитячого державного закладу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та клопотати перед Горлівським управлінням охорони здоров'я про надання путівки в будинок дитини».

Рішенням Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області № 2-626/07 від 21 березня 2007 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повідомленням від 10 січня 2011 року про первинний облік дитини, Служба у справах дітей Горлівської міської ради повідомила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина позбавлена батьківського піклування, взятий 15 травня 2001 року за № 244 на первинний облік в службу у справах дітей Горлівської міської ради.

Згідно путівки № 224 ОСОБА_3 направлено на навчання до Миколаївської спеціальної ЗШІ для дітей сиріт та дітей, які позбавлені батьківського піклування.

Відповідно до обліково-статистичної картки № 0032886 Служби у справах дітей Горлівської міської ради, ОСОБА_3 взято на облік, як дитину позбавлену батьківського піклування, причина - позбавлення матері батьківських прав, батько записаний згідно статті 135 Сімейного кодексу України, адресою проживання дитини визначено АДРЕСА_2

Листом опікунської ради Микитівської адміністрації Горлівської міської ради Донецької області від 19 лютого 2004 року повідомлено директора Слов'янського дошкільного дитячого будинку для розумово відсталих дітей на запит № 29 від 29 січня 2004 року про те, що мати малолітнього ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4 дала згоду на реєстрацію свого сина за адресою: АДРЕСА_3 у приватизованій квартирі, про що буде повідомлено додатково. Згідно з Житловим кодексом України приватизоване житло за дитиною рішенням виконавчого комітету не закріплюється.

Як вбачається зі свідоцтва про базову загальну середню освіту за спеціальною програмою НОМЕР_3, ОСОБА_3, закінчив у 2017 році Миколаївську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат № 7 Донецької області.

З 01 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року, ОСОБА_3, навчається в Краматорському вищому професійному торгово-кулінарному училищі та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (гуртожиток училища).

03 вересня 2018 року адміністрація «Краматорського вищого професійного торгово-кулінарного училища» звернулась до житлового відділу Краматорської міської ради щодо пояснення можливості поставлення на квартирний облік за місцем свого перебування та реєстрації в Краматорську, окрім інших ОСОБА_3.

Листом від 11 вересня 2018 року № 04-02/0984, відділ житлового господарства Краматорської міської ради надав відповідь, в якій було зазначено, що вихованці даного закладу, окрім інших ОСОБА_3, після закінчення навчального закладу, мають бути забезпечені впорядкованим соціальним житлом або гуртожитком за місцем походження або попереднім місцем проживання до влаштування їх до навчального закладу. Однак, враховуючі складну суспільно-політичну ситуацію на сході України та проведення антитерористичної операції, вихованцю ОСОБА_3 необхідно мати довідку вимушено переміщеної особи.

03 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи.

За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів ОСОБА_3 відмовлено у видачі довідки, оскільки встановлено, що місце проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 не відноситься до Переліку населених пунктів, на території, яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним по справі є правомірність рішення Управління соціального захисту населення про відмову у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 та 2 статті 1 вказаного Закону передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Тобто, закон визначає, що покинуте місця проживання внутрішньо переміщеної особи є адреса місця проживання особи на момент виникнення відповідних обставин.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 4 Закону № 1706-VII (в редакції на час отримання позивачем довідки внутрішньо переміщеної особи), факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За частиною 4 зазначеної статті, заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).

Від імені дитини, влаштованої до дитячого закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту дітей на повне державне забезпечення, таку заяву подає керівник відповідного закладу.

Статтею 14 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 (в редакції на час отримання позивачем довідки внутрішньо переміщеної особи) визначено, що для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Заяву про взяття на облік малолітньої дитини, яка є дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування, для отримання довідки подає від її імені: у разі влаштування до дитячого закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту дітей на повне державне забезпечення - керівник відповідного закладу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 509, заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника, зокрема, відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання, відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу).

Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

З наведених вище положень законодавства слідує, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 Порядку № 509, у випадках, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, уповноважений орган зобов'язаний розглянути заяву протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу довідки або відмову в її видачі.

За пунктом 8 Порядку № 509, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); 4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов'язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Згідно абзацу 2 пункту 4 цього Порядку, у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 статті 52 Конституції України закріплено, що утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей.

Стаття 17 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Згідно із Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми сиротами та дітьми позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками рідними тощо до влаштування у відповідні заклади.

Наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують, що за ОСОБА_3 будь-яких відомостей про наявність майна, в тому числі житла, що належить дитині на праві власності не значиться. Проте, матеріали справи містять докази, що позивач є уродженцем м. Горлівка Донецької області, взятий на первинний облік 15 травня 2001 року за № 244 в Службі у справах дітей Горлівської міської ради та до 1 класу знаходився на утриманні в Слов'янському дошкільному дитячому будинку для розумово відсталих дітей. В подальшому згідно путівки № 244 ОСОБА_3 направлено на навчання до Миколаївської спеціальної ЗШІ для дітей сиріт та дітей, які позбавлені батьківського піклування, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, згідно листа опікунської ради Микитівської адміністрації Горлівської міської ради Донецької області від 19 лютого 2004 року, якою повідомлено директора Слов'янського дошкільного дитячого будинку для розумово відсталих дітей на запит № 29 від 29 січня 2004 року, що мати малолітнього ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4 дала згоду на реєстрацію свого сина за адресою: АДРЕСА_3 у приватизованій квартирі, про що буде повідомлено додатково.

Тобто, в населеному пункті, який включений до переліку населених пунктів, які не підконтрольні українській владі, визначених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р.

Таким чином, ОСОБА_3 на період навчання, на підконтрольній Україні території, є особою, що перемістилась з непідконтрольної території.

Отже, ОСОБА_3 підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи, тому, має право на відповідні гарантії з боку держави та на отримання відповідної довідки згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом № 8475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom», заява 22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст І зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)),

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд зазначає, що позивач надав всі необхідні для отримання довідки документи, тому відповідач зобов'язаний взяти на облік ОСОБА_3, як внутрішньо переміщену особу та видати довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі № 0540/7768/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року у справі № 0540/7768/18-а за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про оскарження відмови у взятті на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та зобов'язати вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 06 травня 2019 року.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова