Справа № 555/151/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3431/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу начальника сектору патрульної поліції Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Собчуком А.Ю. у м. Березне) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника сектору патрульної поліції Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_1 про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №422324 від 16.01.2019.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 04.03.2019 позов було задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, начальник сектору патрульної поліції Березнівського відділення поліції Сарненського відділу Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - начальник сектору патрульної поліції Березнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_1, відповідач) подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вчинене позивачем правопорушення було виявлено не поліцейським, а цивільною особою, яка звернулася до поліції із офіційною заявою та надала відео-зйомку, яку проводила особисто, на якій чітко видно, що позивач сидить на мотоциклі «Вайпер», без мотошолома, мотоцикл без державного реєстраційного знака, знаходиться на польовій дорозі, біля лісового масиву. Крім того, при перевірці заяви та опитування особисто позивача, позивач не надав посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ Держгеокадастру у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь по справі в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.5, 6 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Суть правопорушення за її змістом полягала в тому, що ОСОБА_2 30.12.2018 о 11 год 00 хв на польовій дорозі в урочищі «Зубр» поблизу с. Малушка, керував мотоциклом марки «SHANERAY» без номерного знака, без захисного мотошолома на голові, незареєстрованим у встановленому порядку та не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.3г, 2.9в, 2.1а Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана постанова не мотивована та не відповідає вимогам КУпАП. Крім того, відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та обєктивному зясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 «г» ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Згідно п.2.9 «в» ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до п.2.1 «а» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частинами пятою та шостою статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами у вигляді штрафу від трьох до пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, у вигляді штрафу в розмірі від десяти до пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (Така позиція зокрема висловлена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Обєктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), їх шкідливі наслідки, причинний звязок між діяннями і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Основною і обовязковою ознакою обєктивної сторони є протиправне діяння, відсутність якого виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення. Всі інші ознаки мають факультативний характер.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП України, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Позивач, як під час притягнення його до адміністративної відповідальності, так і в позовній заяві заперечував факт порушення ПДР, не був згоден з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.ч.5, 6 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП.

Крім того, колегія суддів, з огляду на наявні у справі матеріали справи, вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності проводився з дотримання норм передбачених ст. 268, 280 КУпАП, а наданим відповідачем відеозаписом не підтверджується факт керування позивачем мотоциклом марки «SHANERAY» без номерного знаку, без захисного мотошолома на голові, незареєстрованим у встановленому порядку та не маючи права керування таким транспортним засобом.

Такі невідповідності з боку відповідача свідчать про порушення прав позивача, що вказує на протиправність дій, яка не може створювати та не породжує законних юридичних наслідків у вигляді прийняття оспорюваної постанови.

Частиною третьою статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З огляду на викладене вище, колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорювана постанова підлягає скасуванню з підстав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному зясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у звязку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу начальника сектору патрульної поліції Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2019 року по справі №555/151/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 25.04.2019.