Справа № 1340/5310/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/5310/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого - судді Карпяк О.О.,

секретаря судового засідання Лубоцька Н.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (79038, АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області № 3481 від 04.10.2018 року в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення догани;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області № 3599 від 05.10.2018 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 660 о/с від 18.10.2018 року про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України Про національну поліцію у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років, стягнувши з відповідача, в особі ГУ НП у Львівській області на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу;

- у разі задоволення позову, рішення суду в частині поновлення позивача на службі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. Ухвалою від 13 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 15 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 21 січня 2019 року застосовано до позивача штраф в порядку процесуального примусу.

Ухвалою від 21 січня 2019 року клопотання представника відповідача про визнання поважними причини пропуску строку для подачі відзиву на позовну заяву задоволено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно застосовано до нього найсуворішу міру дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Крім того, позивач стверджував, що з часу внесення відомостей до ЄРДР (24.01.2018 року) та фізичного затримання позивача (03.08.2018 року) проходив у справі в якості свідка, підозра не оголошувалася, запобіжні заходи не обиралися, а відтак вина особи у вчиненні дій не встановлена. Вказує на те, що порушення службової дисципліни, інкриміноване позивачу, повязане з підозрою вчиненням позивачем адміністративного та кримінального правопорушення, за відсутності письмової підозри у вчиненні злочину чи протоколу про адміністративне правопорушення чи рішення суду. Крім того, позивач також зазначає, що наказами ГУНП у Львівській області № 3481 від 04.10.2018 року № 3599 від 05.10.2018 року його фактично було покарано двічі за одні й ті самі дії, які описані у фабулі наказів, чим порушено загальновідомий юридичний та конституційний принцип. На підставі вищезазначеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та поновити його на посаді.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю.

18.12.2018 року від відповідача по справі надійшов відзив на позов, в якому Головне управління Національної поліції України у Львівській області просить в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування окремих положень індивідуальних актів - наказів про звільнення зі служби в поліції відмовити, зазначивши що при винесенні оскаржуваних наказів відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, а посилання позивача викладені в позовній заяві спростовуються наданими суду доказами.

Представник відповідача в судове засідання не зявився причин неявки не повідомив.

Суд, заслухавши вступне слово учасників прави, зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень ,дослідивши докази ,яким вони обґрунтовуються, встановив наступне.

20 серпня 2018 року Управління Служби безпеки України у Львівській області було

скеровано листа начальнику Головного управління Національної поліції у Львівській області генералу поліції третього рангу ОСОБА_4, за № 62/6/2-2600, в якому зазначили, що слідчим відділом УСБ України у Львівській області розслідується кримінальне провадження № 0000011, внесене в ЄРДР 24 січня 2018 року за повідомленням співробітників УСБУ у Львівській області, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, просять розглянути питання про проведення службового розслідування за фактом корупційних діянь працівниками ГУ ПН у Львівській області, з метою встановлення обставин, причин та умов вчинення вказаних протиправних дій.

Судом встановлено, що 04.10.2018 року Головним управління Національної поліції у Львівській області було затверджено висновок службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни працівниками ОСОБА_3 ГУНП у Львівській області капітанами поліції ОСОБА_5, та ОСОБА_1, зі змісту якого вбачається, що 03 серпня 2018 року працівниками УСБ України у Львівській області та військовою прокуратурою Західного регіону, в рамках кримінального провадження № 0000011, розпочатого 24.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України в м. Львові по вул. Сихівській, поблизу торгового центру «Іскра», затримано старшого слідчого СВ ОСОБА_3 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 та старшого оперуповноваженого СКП ОСОБА_3 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_6, які зловживаючи службовим становищем, незаконно отримували інформацію про зєднання абонентських номерів операторів мобільного звязку, яку в подальшому розголошували стороннім особам, за що отримували неправомірну вигоду.

Проведеним службовим розслідуванням установлено, що старший оперуповноважений ОСОБА_3 ГУНП капітан поліції ОСОБА_1, вніс неправдиві відомості до свого рапорту від 08.11.2017 року, щодо номерів телефонів, якими користується особа, причетна до вчинення кримінального правопорушення. Свій рапорт на порушення Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом НП України № 414 від 20.05.2016 року на розгляд керівництва не надав, а передав без відповідної реєстрації ОСОБА_5, яка звернулась із клопотанням до суду для отримання тимчасового доступу до інформації про вихідні та вхідні зєднання абонентів оператора мобільного звязку. У подальшому ОСОБА_1, усупереч статті 28 Закону України «Про державну таємницю» передав вказану інформацію, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків. Також установлено, що старший оперуповноважений СКП ОСОБА_3 капітан поліції ОСОБА_1, зберігав на власному мобільному телефоні електронні файли з грифом секретності «Таємно», чим порушив пункт 3 частини 2 статті 23 «Про державну таємницю» за що УСБУ у Львівській області старшому оперуповноваженому СКП ОСОБА_3 ГУНП у Львівській області капітану поліції ОСОБА_1, скасовано допуск до державної таємниці від 05.09.2017 № 153 дск.

04 жовтня 2018 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було прийнято наказ № 3481 Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників ОСОБА_3 відділу поліції ГУНП у Львівській області» за порушення вимог п.1 ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 № 3855-ХІІ, п. 116 «Порядку організації та забезпечення секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, чим було створено передумови до витоку відомостей технічними каналами старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1, накладено дисциплінарне стягнення сувора догана.

05 жовтня 2018 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було прийнято наказ № 3599 Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників поліції ОСОБА_3 ГУНП за грубе порушення службової дисципліни, зокрема основних обовязків поліцейського, передбачених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, вимог Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та статті 28 Закону України «Про державну таємницю», старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1, накладено дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції.

18 жовтня 2018 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було прийнято наказ № 660 о/с По особовому складу у відповідності до Закону України Про Національну поліцію 02.07.2015 року № 580- VІІІ, звільнено зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст. 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України» - капітана поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 ГУНП у Львівській області з 18 жовтня 2018 року.

Не погодившись з такими наказами позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VІІІ, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За змістом частини першої статті 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно зі статтею 18 Закону №580-VІІІ, поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов'язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред'явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про держану таємницю» від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ, встановлено обов'язки громадянина щодо збереження державної таємниці. Громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний: не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв'язку з виконанням службових обов'язків; не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом; не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України; виконувати вимоги режиму секретності; повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України. додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський, зокрема, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону №580-VІІІ, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За нормами пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

До набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 №2337-VIII, яким затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів Національної поліції України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники, яким особи рядового і начальницького складу підпорядковані по службі хоча б тимчасово, якщо про це оголошено наказом, вважаються прямими. Найближчий до підлеглого прямий начальник є його безпосереднім начальником. Начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов'язковими для виконання.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник.

Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника.

Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами.

Згідно з статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Суд зазначає, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника органів внутрішніх справ і його ставлення до вчиненого.

У статті 14 Дисциплінарного статуту вказано, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно з пунктом 2.1 Розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчиненнями особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 5.4 цієї Інструкції встановлено, якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Таким чином, повноваження щодо призначення службового розслідування, оцінки результатів його проведення, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника.

При цьому, суд вважає твердження представника позивача щодо підписання спірних наказів некомпетентною особою таким, що не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме завірених копій наказів НП України про покладення тимчасового виконання обовязків начальника ГУНП у Львівській області на заступника начальника ОСОБА_7, станом на 06.08.2018 року, 09.08.2018 року, 26.09.2018 року, а саме: №628 о/с від 10.07.2018; № 675 о/с від 23.07.2018; № 877 о/с від 18.09.2018 року.

Згідно з письмовими поясненнями позивача наданих під час судового розгляду, ним не заперечується їх наявність по суті, проте, заперечується накладення дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни за відсутності доведеного у законному порядку факту вчинення позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення, що виключає його звільнення з підстав порушення службової дисципліни.

Суд не може погодитися з вказаними посиланнями з таких підстав.

Позивач, як працівник поліції, будучи зобов'язаним, відповідно до статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків, Присяги поліцейського, неухильно виконувати вимоги статутів і наказів начальників та бути прикладом у дотриманні законності та службової дисципліни, замість того щоб сприяти у зміцненні службової дисципліни, недотримуючись професійної та службової етики, допустив грубе порушення службової дисципліни, що проявилося у підтриманні неділових стосунків.

Факт порушення позивачем службової дисципліни підтверджено належними та допустимими доказами, які встановлені службовим розслідуванням.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що ОСОБА_1 порушив Присягу працівника поліції та вимоги статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", вимоги Правил етичної поведінки поліцейських, тобто скоїв вчинок, який дискредитує звання поліцейського Національної поліції України.

Як вбачається зі змісту оскаржених наказів, позивача звільнено саме за грубе порушення службової дисципліни. Тобто в даному випадку звільнення за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення поліцейського, яке ніяк не пов'язано з затриманням позивача, внесення відомостей до ЄРДР за № 0000011 від 24.01.2018 року чи розслідування вищевказаного кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Приписами статті 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

При цьому, право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про кримінальне правопорушення.

В той же час суд погоджується з аргументами представника відповідача про те, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у порушення службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни.

Слід звернути увагу, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов'язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у разі встановлення службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни, що узгоджується з висновком Верховного суду у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 (провадження №К/9901/38055/18).

З огляду на викладене, суд зазначає, що до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 відділу поліції ГУНП відділу поліції ГУНП правомірно застосовано крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції.

Крім того, ОСОБА_8 Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 (справа №800/547/17) зауважила на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "C.v. the" про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження.

Таким чином, під час службового розслідування встановлено та не спростовано у ході судового розгляду справи, що позивач допустив грубе порушення службової дисципліни зокрема п.1 ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 № 3855-ХІІ, п. 116 «Порядку організації та забезпечення секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, вимог Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та статті 28 Закону України «Про державну таємницю».

Щодо тверджень представника позивача про те, що наказами ГУНП у Львівській області № 3481 від 04.10.2018 року № 3599 від 05.10.2018 року його фактично було покарано двічі за одні й ті самі дії, які описані у фабулі наказів, чим порушено загальновідомий юридичний та конституційний принцип, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Однак в судовому засіданні від 13.02.2019 року представник відповідача зазначила, що подвійного притягнення до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме правопорушення не відбувалася, оскільки у наказі № 3481 від 04.10.2018 року до позивача застосовано сувору догану за наявності на мобільному телефоні таємних документів, які не стосувалися того рапорту та того кримінально провадження. Інше дисциплінарне стягнення було накладено за порушення інших норм законодавства в частині не функціонованого втручання в конфіденційно інформацію, що стало можливим внаслідок складання того рапорту в якому були зазнані відомості про номера мобільних операторів осіб внаслідок чого отримано незаконні відомості.

За таких обставин, неможливо вести мову про подвійну юридичну відповідальність за одне й те саме правопорушення, зазначену в наказі № 3481 від 04.10.2018 року та в наказі № 3599 від 05.10.2018 року з врахування того, що подія була виявлена одночасно, однак частково були проведено різні розслідування.

В судовому засіданні за клопотанням позивача його було допитано в якості свідка. Позивачем повідомлено про те, що за вказівкою керівництва відряджений був у м. Київ та на підставі ухвал суду, та в операторів мобільного звязку Київстар та Лайф отримав матеріали. Що в отриманих матеріалах було йому не відомо. Стосовно написання ним двох рапортів, вказав, що одного з них не писав, а писав Сенчук, другий рапорт писав згідно наданої інформації потерпілим. 03.08.2018 його було затримано та з того моменту жодного статусу в кримінальному провадженні не набув. Щодо мобільного телефону повідомив, що ним користувались всі працівники ОСОБА_3

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 9 КАС України, передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Виходячи із системного аналізу норм застосованого судом законодавства, проаналізувавши вказані обставини, у сукупності викладених норм, а також зважаючи на встановлені обставини порушення позивачем службової дисципліни, суд прийшов до висновку про те, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення сувора догана відповідно до п.1 ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 № 3855-ХІІ, п. 116 «Порядку організації та забезпечення секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 та звільнення зі служби в поліції відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, вимог Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та статті 28 Закону України «Про державну таємницю», здійснювалося за наявності для цього достатніх підстав, у межах повноважень та в порядку, що передбачені нормативно-правовими актами, а відтак оскаржувані позивачем накази №3481 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді сувора догана, № 3599 від 05.10.2018 року в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції та № 660 о/с від 18.10.2018 року яким реалізовано наказ № 3599 від 05.10.2018, винесені правомірно.

Щодо інших позовних вимог, то вони є похідними від вимоги про визнання протиправними та скасування вищевказаних наказів також не можуть бути задоволені.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Крім наведених вище підстав оскарження спірних рішень, інші підстави у заявах по суті справи позивачем не наведено.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем в ході розгляду справи не доведено обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги та в ході розгляду справи такі спростовані встановленими обставинами та матеріалами службового розслідування. При цьому, відповідачем належними та допустимими доказами доведено наявності в діяннях позивача порушення службової дисципліни на підставі чого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене, суд, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (79038, АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції у Львівській області Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3) про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2019 року.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна