Справа № 826/4003/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

Київ

справа №826/4003/16

адміністративне провадження №К/9901/23088/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 червня 2016 року (головуючий суддя - Аблов Є.В.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року (головуючий суддя - Файдюк В.В., судді - Мєзєнцев Є.І., Чаку Є.В.)

у справі № 826/4003/16

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві

про визнання дій щодо звільнення протиправними, поновлення на посаді, стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

Короткий зміст позовних вимог.

1. В березні 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3, скаржник) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві (далі - відповідач, ГУМВС України у м.Києві), в якому просив:

1.1. визнати дію Головного управління МВС України у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом внутрішніх справ неправомірною;

1.2. скасувати наказ №1014 о/с від 06.11.2015 року Головного управління МВС України у м. Києві про звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом внутрішніх справ як незаконний;

1.3. поновити ОСОБА_3 на посаді працівника поліції рівнозначній посаді інспектора патрульної служби міліції;

1.4. стягнути з Головного управління МВС України у м. Києві середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

2. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання дій щодо звільнення протиправними, поновлення на посаді, стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

3. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходили з того, що позивач не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається відсутністю згоди на проходження служби в поліції та відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ - підставою для звільнення даного працівника у зв'язку з зі скороченням штатів. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зауважив, що факти протиправності дій відповідачів як суб'єктів владних повноважень в ході судового розгляді справи свого підтвердження не знайшли. Також позивачем не було доведено причинного зв'язку його звільнення з виникненням у нього будь-яких хвороб чи інших душевних страждань та/або фізичного болю. Крім того, на підтвердження наведених обставин до суду не надано жодних доказів, зокрема медичних довідок.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).

4. 10 травня 2017 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року, в якій скаржник просить скасувати зазначені рішення судів та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

5. В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_3 вказує на те, що судами попередніх інстанцій було порушено норми матеріального права. Так, судами не досліджено момент ознайомлення позивача зі змістом оскаржуваного наказу, а також чи було скаржнику запропоновано інші вакантні посади. При цьому судами не було враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 17.10.2011 по справі № 21-327а11, згідно якої встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої. Яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Відтак, зазначена позиція Верховного Суду України щодо зобов'язання роботодавця (держави) є безумовною при її виконанні, тобто не мають встановлюватися додаткові вимоги щодо працевлаштування такого працівника.

6. Позивачем та іншими відповідачами заперечення чи відзиву на зазначену касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

8. Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 прийнято до провадження та призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

9. Відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в м. Києві №807 о/с від 16.09.2015 року «Щодо особового складу» призначено прапорщика міліції ОСОБА_3 інспектором патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління з посадовим окладом 680 гривень, установивши надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та вислугою років, звільнивши його з посади інспектора патрульної служби взводу №1 роти патрульної служби Солом'янського районного управління.

10. Згідно витягу з наказу №1014 о/с від 06.11.2015 року Головного управління МВС України в м. Києві згідно з п. 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено із 06.11.2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_3.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

11. Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Частина 6 статті 43 Конституції України: Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

13. Пункт 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII): Цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

14. Пункт 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII: З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

15. Пункт 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII: Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

16. Пункт 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII:Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

17. Пункт 4 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII:До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

18. Підпункт «з» пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114): Особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

19. Абзац 1 пункту 24 Положення № 114: У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

20. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

21. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

23. Суд, аналізуючи приписи пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, зауважує, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції,, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

24. Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

25. Тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

26. Така ініціатива є обов'язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "з" пункту 63 Положення.

27. Стосовно другого з наведених вище випадків - то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

28. Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

29. Суд погоджується з твердженнями скаржника щодо необґрунтованого неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду України в постанові від 17.10.2011 по справі № 21-327а11 та зауважує, що аналогічна позиція вказана у постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14, згідно яких, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

30. Крім того, Суд вважає за необхідне вказати, що, з огляду на приписи ч.2 ст.77 КАС України, під час розгляду цієї справи відповідачами не надано жодних належних доказів, які б підтверджували пропонування позивачу посад в органах Національної поліції і його відмови від цих посад, що, в силу вищевикладеного, є порушенням приписів пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII.

31. З огляду на викладене, Суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені є неправомірним, а оспорюваний наказ про звільнення - протиправним.

32. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

33. Відповідно до ч. 1, 3 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

34. Щодо вимоги позивача про поновлення на посаді працівника поліції рівнозначній посаді інспектора патрульної служби міліції, то Суд зазначає, що приписами пункту 24 Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які були незаконно звільнені поновлюються на попередній посаді.

35. Відтак, з аналізу вказаної норми слідує, що такі особи не вправі вимагати поновлення їх на посаді на новоутвореній установі, якщо вони не були переведені туди в установленому порядку.

36. Відтак, Суд приходить до переконання, що з огляду на протиправність звільнення ОСОБА_3, останній підлягає поновленню на посаді, яку він обіймав до звільнення, а саме - інспектора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління.

37. Таким чином, враховуючи викладене, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову стосовно визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення на посаді ОСОБА_3

38. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то Суд погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги, з огляду на наступне.

39. Приписами статті 23 ЦКУ визначено форми вияву моральної шкоди, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

40. Необхідність наведення ґрунтовного обґрунтування як факту заподіяння моральної шкоди відповідачем, її розміру, протиправності дій, внаслідок яких виникла така шкода а також причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та діями відповідача підтверджуються правовою позицією, яка висловлена в постанові Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також у постанові Великої Палати від 23.01.2019 по справі № 800/416/17.

41. Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди не навів чіткого обґрунтування стосовно, як зв'язку між діями відповідачів щодо звільнення позивача з посади і наслідків у вигляді душевних страждань та/чи виникнення будь - яких хвороб з наданням підтверджуючих документів, так і заявленого розміру моральної шкоди.

42. Тому, Суд приходить до переконання про залишення рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

43. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

44. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

45. Щодо позовних вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, Суд зауважує, що з огляду на процесуальну обмеженість Суду у збиранні чи прийомі до розгляду нових доказів, визначених частиною 2 статтею 341 КАС України, а також відсутністю в матеріалах справи довідок про розрахунок грошового забезпечення позивача, Суд приходить до висновку про необхідність направлення справи до суду першої інстанції у вказаній частині на новий розгляд.

46. <…> Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд <…>.

47. Відповідно до п.1 ч. 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

48. Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати судові рішення в частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді та ухвалити нове рішення в цій частині, в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - направити на новий розгляд, а в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди - оскаржувані рішення залишити без змін.

49. Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 351, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

50. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

51. Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання дій Головного управління МВС України у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_3 з посади інструктора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом внутрішніх справ неправомірними, скасування наказу №1014 о/с від 06.11.2015 року Головного управління МВС України у м. Києві про звільнення ОСОБА_3 з посади інструктора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом внутрішніх справ та поновлення ОСОБА_3 на посаді скасувати і ухвалити нове рішення в цих частинах.

51.1. Визнати дії Головного управління МВС України у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_3 з посади інструктора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом внутрішніх справ неправомірними.

51.2. Скасувати наказ №1014 о/с від 06.11.2015 року Головного управління МВС України у м. Києві в частині звільнення ОСОБА_3 з посади інструктора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом внутрішніх справ.

51.3. Поновити ОСОБА_3 на посаді інструктора патрульної служби взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби №3 лінійного управління в метрополітені Головного управління з 07.11.2015.

52. Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року в частині стягнення з Головного управління МВС України у м. Києві середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

53. Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

54. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В. М. Шарапа