Справа № 524/4247/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №524/4247/17

провадження №К/9901/23689/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Білоуса О. В.,

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 524/4247/17

за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Середи Олександра Леонідовича, за участю третьої особи - Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука прийняту 25 липня 2017 року у складі головуючого судді - Кривич Ж.О., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду постановлену 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Бондара В.О., суддів: Кононенко З.О., Калитки О.М.,

І. Суть спору:

1. У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Середи Олександра Леонідовича, за участю третьої особи - Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції, у якому просила:

1.1. Визнати протиправними дії сержанта Середи О.Л. поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці;

1.2. скасувати постанову від 3 червня 2017 року № АР № 425376 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

2. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 03 червня 2017 року поліцейським Середою О.Л. винесено постанову серії АР № 425376 про притягнення її до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення п.п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

2.1. З винесеною постановою вона не погоджується, оскільки правил дорожнього руху не порушувала.

3. Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позову зазначив, що ним було прийнято правомірне рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення за частиною першою статті 122 КУпАП. Позивачу були роз'яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, строки та порядок сплати адміністративного штрафу.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. Постановою серії Ар № 425376 від 3 червня 2017 року, прийнятою поліцейським роти № 3 УПП у м. Кременчуці ДПП Середою О.Л., до гр. ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

4.1. Зі змісту спірної постанови вбачається, що 3 червня 2017 року о 10.10 год., керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1, у м. Кременчуці по вул. Гагаріна, 13, здійснила зупинку ближче 10 м до виїзду із прилеглої території, чим порушила п.15.9 «и» ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

5. Автозаводський районний суд м. Кременчука постановою від 25 липня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишив без задоволення.

6. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що підтверджується належними та допустимими доказами та вказує на правомірність прийняття спірної постанови відповідачем і притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

7. Позивач подала касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

8. Як і під час судового розгляду в судах першої й апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі позивач наполягає на протиправності оскаржуваної постанови Інспектора з підстав не доведеності вчинення нею адміністративного правопорушення, та наполягала на тому, що судами попередніх інстанцій прийняті до уваги пояснення працівника поліції та відеозапис із нагрудної відеокамери поліцейського, натомість пояснення позивача не були розглянуті та враховані, їм не було надано юридичної оцінки. Вказує, що наданий відповідачем відеозапис в силу Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС №111, затвердженої наказом МВС України від 27 березня 2009 року, не є належним доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували, що відео знято технічним пристроєм, який передбачений для застосування при забезпеченні правил безпеки дорожнього руху.

9. У скарзі позивач просить рішення судів першої й апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

10. Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу в яких посилаючись на необґрунтованість та безпідставність останньої просить скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

11. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

13. На підставі частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

14. Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

15. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

16. Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

17. За п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

18. Згідно з п.15.9 Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

19. Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

20. Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

21. Стаття 69 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

22. Стаття 72 КАС України (в чинній редакції) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

23. Згідно з частиною другою статті 77 КАС України (в чинній редакції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

24. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

25. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

26. Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ «Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» статтю 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

27. Так, відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

28. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

29. Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.

30. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

31. Частиною першою статті 341 КАС України обумовлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Приписами підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України обумовлено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

VI. Позиція Верховного Суду

33. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.

35. Колегія суддів погоджується з висновками судів, що наданий Відповідачем до суду відеозапис, в якому зафіксований момент правопорушення є належним та допустимим доказом згідно статті 73 - 74 КАС України.

36. Не заслуговують уваги доводи позивача про те, що відеозапис, здійснений на відеокамеру поліцейського, не є доказом по справі, оскільки згідно наказу МВС України № 111 27 березня 2009 року «Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС» інспектор ДПС має право використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення та фіксації порушень ПДР (1306-2001-п, 306а-2001-п).

36.1. Отримані фактичні дані направляти за належністю чи використовувати при складанні адміністративних матеріалів (п. 7.6).

36.2. Відповідно до п. 12.1. Інструкції фіксація правопорушення учасниками дорожнього руху за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, є фіксацією порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів на електронний носій чи світлочутливу плівку, що може забезпечити визначення суті порушення та чітке зображення транспортного засобу, яким було вчинено правопорушення (його марку, колір, номерний знак) та, по можливості, водія, що знаходився за кермом.

37. Враховуючи те, що наданий відповідачем відеозапис містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення - зупинку транспортного засобу ближче 10 м до виїзду із прилеглої території, він має розглядатись судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

38. Зазначений речовий доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи.

39. Доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення зазначеного правопорушення, спростовуються матеріалами справи та наданим відеозаписом.

40. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

41. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

42. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Білоус