Справа № 820/402/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

25 квітня 2019 року

справа №820/402/17

адміністративне провадження №К/9901/36446/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківський області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року у складі судді Мар'єнко Л.М.

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року у складі суддів Присяжнюк О.В., Курило Л.В., Бартош Н.С.

у справі № 820/402/17

за позовом ОСОБА_2

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківський області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

25 липня 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач у справі) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківський області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2014, 2015, 2016 роки, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, позов задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2014 року № 13792-15, скасовані податкові повідомлення - рішення від 17 січня 2017 року № 22-1303/2, № 22-1303/1, № 22-1303.

Приймаючи рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що у позивача в даному випадку відсутній обов'язок сплати земельного податку як власника квартир, у житловому будинку готельного типу, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, прийняті всупереч чинного законодавства, через що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню у повному обсязі.

У березні 2018 року податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на касаційну скаргу позивач повторює доводи, викладені у позовній заяві, вважає що суди попередніх інстанцій прийняли законні та обґрунтовані рішення, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у власності позивача з 2010 року знаходилась нежитлова будівля літ. «Б-3» за адресою м. Харків, вул. Комсомольське шосе, будинок 54-а. Податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 30 червня 2014 року №13792-145, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 16389,70 грн.

Суди попередніх інстанцій, виходячи зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, встановили що позивач з 29 квітня 2014 року є власником квартир, у житловому будинку готельного типу літ. «Б-3», за адресою: м. Харків, вул. Комсомольське шосе, будинок 54-а, на підставі свідоцтва про право власності.

Податковим органом 17 січня 2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 22-1303/2, яким нараховано суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2014 рік в розмірі 8061,17 грн;

- № 22-1303/1, яким нараховано суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 10068,40 грн;

- № 22-1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 14428 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

За приписами пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції, яка діяла на момент прийняття спірних рішень) платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при нарахуванні податку на землю податковий орган використовував саме площу земельної ділянки, оскільки нормативна грошова оцінка не проведена.

Як встановлено пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Як зазначено позивачем, та не спростовано податковим органом, нежитлова будівля літ «Б-3» була реконструйована в багатоквартирний будинок готельного типу і введена в експлуатацію відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 17 березня 2014 року. На даний момент в актуальному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація, що за вказаною адресою зареєстровані квартири в багатоповерховому житловому будинку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, та не спростовано доводами касаційної скарги, що будь-яких доказів, що у період 2014-2016 років позивач був власником нежитлових приміщень у багатоквартирному жилому будинку податковим органом не надано.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що під час нарахування земельного податку Позивачу, контролюючий орган керувався даними копії технічного паспорту на квартирний багатоповерховий житловий будинок. Розмір земельної ділянки визначено як 1068,9 м2.

В той же час, в касаційній скарзі податковий орган зазначає, що обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка загальною площею орієнтовно 0,3232 га (3232 м2) використовуються для експлуатації та обслуговування трьохповерхової житлової будівлі.

Отже, враховуючи суперечності у податкового органу, щодо призначення будівлі, площі земельної ділянки тощо, Суд погоджується з доводом позивача, що нарахування податкових зобов'язань повинно було відбуватись на підставі проведеної перевірки.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що нараховуючи земельний податок на підставі даних технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок готельного типу, податковий орган діяв всупереч положенням пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, яким визначено підстави для нарахування земельного податку, а саме на підставі даних Державного земельного кадастру, що не здійснено податковим органом.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківський області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року у справі № 820/402/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер