Справа № 620/3948/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3948/18 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач Губська Л.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати неправомірною бездіяльності Міністерства оборони України щодо порушення строків розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч.2 п. 13 Порядку № 975; визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 09 листопада 2018 року № 111, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням раніше виплачених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з моменту встановлення ІІ групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме відповідної доплати у вигляді різниці між вже виплаченою допомогою та допомогою, що має бути виплачена у зв`язку із встановлення іншої групи інвалідності, проте відповідач, протиправно відмовив, мотивуючи своє рішення тим, що враховуючи дату встановлення інвалідності та зміни у законодавстві, позивач отримав одноразову грошову допомогу у належному розмірі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо порушення строків розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч. 2 п. 13 Порядку № 975; визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 09 листопада 2018 року № 111 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням раніше виплачених коштів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, позивач є громадянином України, постійно проживає на території України, його захворювання пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби у Радянському Союзі, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, наголошує, що всупереч ч. 2 п. 13 Порядку № 975 Міністерство оборони України заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги у місячний термін не розглянуло.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. При цьому, наголошує на тому, що у зв`язку зі змінами в законодавстві, підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги немає, оскільки Міністерством оборони України позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності в сумі 217500,00 грн, а на момент встановлення ІІ групи інвалідності, розмір такої виплати становив 90-кратний прожитковий мінімум 158580,00 грн, тобто позивач отримав належні виплати у повному обсязі.

Крім того, не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що задоволення позовних вимог про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є дотримання судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішеним. Наголошує, що з метою стимулювання відповідача до дотримання норм законодавства, своєчасного, у розумні строки виконання рішення суду, просить встановити судовий контроль за виконанням рішення, зобов`язавши відповідача подати у місячний строк звіт.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, апеляційна позивача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з встановленням позивачу 29 червня 2016 року при первинному огляді III групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач проходив строкову військову службу в період з 24.04.1981 по 22.06.1983 у в/ч 2022, в тому числі з 01.06.1982 по 18.06.1983 приймав особисту участь в бойових діях на території республіки Афганістан.

З протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку поранень, контузій, травм, каліцтв № 136 від 18.01.2016 слідує, що у позивача є поранення і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

У зв`язку з чим позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК № 025949 від 29.06.2016.

З приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги він звернувся до Міністерства оборони України, через Чернігівський ОВК з відповідною заявою.

Однак, Міністерство оборони України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відмовило.

Рішенням Деснянського районного суду від 19 лютого 2018 року у справі №750/12361/17, частково змінене постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року, визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи внаслідок поранення, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Скасовано рішення Міністерства Оборони України від 24 листопада 2017 року № 121 виражене у формі Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині, відмови в призначенні одноразової грошової допомоги вразі інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 станом на день встановлення інвалідності - 29.06.2016.

На виконання рішення суду, пунктом 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 травня 2018 року № 54 позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для-працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

При цьому, відповідно до довідки МСЕК серії АВБ від 14.06.2018 № 062789 під час повторного огляду 14.06.2018 позивачу встановлена ІІ група інвалідності.

Керуючись ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач 04 липня 2018 року звернувся на адресу Чернігівського ОВК з заявою про доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності.

09 липня 2018 року Чернігівський ОВК відповідно до ч. 1 п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975) направив заяву з доданими документами на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду її за належністю відповідною комісією Міністерства оборони України.

09 листопада 2018 року за № 111 прийнятий протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою, одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, пунктом 7 якого у призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено з посиланням на те, що ОСОБА_1 призначено та виплачену одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, в сумі 217500,00 грн. При цьому, враховуючи зміни у законодавстві, розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів ІІ групи з числа осіб, звільнених зі строкової військової служби, становить 70-кратниий прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, тому підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги немає.

Позивач, не погодившись із таким рішенням відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів перед судом правомірність своїх дій, проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не згодна з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком № 975.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, враховуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року у справі №711/6129/17, від 21 серпня 2018 року у справі №278/2478/17.

Відповідно до п.6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з військової служби 23.06.1983 року, та 29.06.2016 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи з 29.06.2016 року внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, (довідка МСЕК серія АВА №025949 від 29.06.2016 року), а 14.06.2018 року під час повторного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія АВБ №0627889 від 14.06.2018 року).

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

При цьому, відповідно до п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент встановлення ІІ групи інвалідності позивачу) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно п.2 ст.16-2 даного Закону одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до підпункту 3 пункту 6 Порядку №975 (в редакції чинній на момент встановлення ІІ групи інвалідності позивачу), одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи; 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи; 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 року №355, та дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме 14.06.2018 року, розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів ІІ групи з числа осіб, звільнених зі строкової військової служби, становить 90-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

При цьому, 90-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом станом на 1 січня 2018 року, складає 158580,00 грн, в той час, як позивач за ІІІ групу інвалідності отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 217500,00 грн, що є більшим, ніж визначений діючим на даний час законодавством.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, як інваліду ІІ групи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк