Справа № 580/645/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року справа № 580/645/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

21.02.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (20400, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) (далі позивач) до Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235; ) (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2018 №1/50-217 про визначення грошового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, в сумі 37898,40 грн. (далі ППР).

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві приватної власності належать комплекси, нежитлові будівлі та споруди, площею 8344,1кв.м., що знаходяться за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Леніна, буд.57. У звязку з наявністю у позивача права власності на вищевказане нерухоме майно відповідач на підставі підп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та підп. 266.7.2 п. 266.7ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), прийняв податкове повідомлення-рішення №1/50-217 від 06.11.2018, в якому визначив суму податкового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2017 рік у розмірі 37898,40 грн. Позивач не згідний з винесеним ППР, оскільки підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік обєктів нерухомості, які не є обєктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. При цьому зазначив, що визначені будівлі до того чи іншого класу будівель та споруд проводяться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення обєкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Належні позивачу на праві приватної власності комплекси, нежитлові будівлі та споруди за своїми функціональними призначеннями відповідають класу промислових будівель, визначених кодом 1251 Державним класифікатором будівель та споруд. Тому він не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу вимог підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України.

Ухвалою суду від 26.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю пятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання. Згідно з даною розпискою та рекомендованим повідомленням вказану ухвалу відповідач отримав 01.03.2019, а позивач 05.03.2019.

14.03.2019 відповідач надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що відповідно ІС «Податковий Блок» позивач має у власності тип обєкта нерухомого майна - комплекси, нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 8344,1кв.м. Наголошено, що в Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 обєктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. До групи «Будівлі промислові та склади» належать будівлі промислові - будівлі промислового призначення (фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо). З метою застосування норм підп.266.2.2 ПК України при визначенні промислових підприємств, необхідно дотримуватись вимог Національного класифікатора України ДК 009:2010 та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Отже, обєкти нерухомості фізичних осіб, у т. ч. тих, які здійснюють підприємницьку діяльність, не визначені пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, як субєкти нерухомості, що не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 №806/2461/17, де зроблено висновок, що застосування пункту «є» підп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе у разі дотримання двох обовязкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Відтак у разі, якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) або заперечень на розгляд справи саме у спрощеному провадженні суду не надали, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33569692 від 13.02.2015 має на праві власності комплекс, нежитлові будівлі та споруди за адресою: Черкаська область, м.Умань, вул.Леніна, 57: виробничу будівлю (пункт технічного обслуговування автотранспорту з ганками) «В15», XVII, XXXIX, площею 728,0кв.м.; адміністративний контрольно-пропускний пункт гаража з ганками «П», XVII, XVIX, площею 77,5кв.м.; гараж «П1», площею 640,1кв.м.; гараж «П2», площею 628,2кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30441042 від 04.12.2014 також має на праві власності комплекс, нежитлові будівлі та споруди за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул.Леніна, 57: виробничу будівлю (компресорна) «В4», площею 258,6кв.м.; виробничу будівлю (склад з прибудовами) «В5», «в3», «в4», площею 971,5кв.м.; виробничу будівлю (лісосушарня) «В7», площею 92,1кв.м.; виробничу будівлю (лісопилорама) «В8», вхід в підвал «в6», підвал під В8, площею 192,4кв.м.; виробничу будівлю з прибудовою «В14», «в9», площею 2498,2кв.м.; складську будівля «Д2», площею 17,7кв.м.; складську будівлю з прибудовами «Д3», «д», «д1», площею 762,9кв.м.; складську будівлю «Д12», ганок ХVI, площею 858,4кв.м.; дизельну електростанцію з підвалом «Е», під Е, площею 337,0кв.м.; водонасосну станцію з підвалом «І», під І, ганки Х, ХІ, площею 75,5кв.м.; мийку автотранспорту «О», площею 206,0кв.м. Відповідач здійснив нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у сумі 37898,40грн. згідно з ППР від 06.11.2018 №1/50-2017.

Вважаючи рішення податкового органу протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює види діяльності: 47.19 - «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах»; 47.99 - «Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами»; 46.69 - «Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням»; 46.19 - «Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту»; 47.73 - «Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах»; 46.90 - «Неспеціалізована оптова торгівля»; 47.74 «Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах»; 46.73 «Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням»; 68.20 - «Надання в оренду й експлуатацію власного та орендованого нерухомого майна»; 47.75 - «Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах» (витяг з реєстру платників єдиного податку №232 від 12.06.2018). Суд звернув увагу, що позивач відповідно до КВЕД не здійснює жодної господарської діяльності з виготовлення продукції.

Вирішуючи спір суд врахував, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок - на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 12.3 ст.12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підп.266.6.1. п.266.2 ст.266 ПК України).

Відповідно до підп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України не є об'єктом оподаткування:

а) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад;

д) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об'єкта на дитину;

е) об'єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб'єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

з) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;

и) об'єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об'єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;

ї) об'єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

й) об'єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров'я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту інвалідів, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

к) об'єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;

л) об'єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім'ям, у яких виховується п'ять та більше дітей.

Докази порушення відповідачем вказаної норми суду не надано.

Так, для вирішення спору суд врахував правову позицію у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.05.2018 №806/2461/17 та у справі №806/2676/17.

Верховний Суд зазначив, що системне тлумачення підп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному підпункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема, те, що така умова, як звязок обєкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності, передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Буквальний аналіз пункту «є» підп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до субєкта власності.

Відповідно до підп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до п.5.3 ст.5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться обєкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями ст.62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний субєкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Отже, застосування пункту «є» підп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе лише у разі дотримання двох обовязкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

В межах спірних відносин у позивача наявна лише одна з обовязкових умов - виробничі приміщення. Тому його обєкти нерухомості (комплекси, нежитлові будівлі та споруди), навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадають під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Тому суд дійшов висновку, що позов не є обґрунтованим і задоволенню не підлягає. З огляду на вимоги ст. 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2018 №1/50-217 про визначення грошового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, в сумі 37898,40 грн. відмовити повністю.

2. Копію рішення направити учасникам справи.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 26.04.2019.