Справа № 1540/4215/18
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4215/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А..

за участі : секретаря Ягенської К.О., представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Татарбунарської міської ради у якому з урахуванням змін позовних вимог просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 51 сесії V скликання Татарбунарської міської ради №803-V від 23.03.2010р. що стосується земельної ділянки в межах АДРЕСА_1 визнання протиправним та скасувати рішення 23 сесії VІІ скликання Татарбунарської міської ради, №619-VII від 12.04.2018р., що стосується земельної ділянки в межах АДРЕСА_1 визнати бездіяльність Татарбунарської міської ради протиправною та зобов'язати розглянути клопотання ОСОБА_2, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

28.02.2010 року ОСОБА_2. яка така, що не має власного житла звернулась до Татарбунарської міської ради с заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10Га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель.

Голова Татарбунарської міської ради 13.04.2018 року надав їй відповідь, що її заява розглянута на засіданні профільної комісії та на спільному засіданні постійних комісій міської ради та депутатами вирішено зняти проект рішення по її заяві в порядку денному у зв'язку з тим, що є чинним попереднє рішення Татарбунарської міської ради від 23.09.2010 року №803 -V яким виданий дозвіл на розробку документації з землеустрою на дану земельну ділянку іншій особі.

Позивач зазначає, що земельні відносини вирішуються тільки на пленарних засіданнях Татарбунарської міської ради, а тому не розгляд її заяви на сесії протягом місячного строку є протиправним.

Інші особа, якій наданий дозвіл є ОСОБА_4, якій 23.09.2010 року рішенням Татарбунарської міської ради №803-V безпідставно наданий дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку 0.16Га для ведення особистого підсобного господарства та 0,10 Га під будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Вважає, що рішення №803 втратило свою чинність, так як за вісім років воно не було реалізовано третьої особою, тоді як в рішенні сесії №803-V їй рекомендовано виготовити проектно-технічну документацію та надати на розгляд та затвердження на чергове пленарне засідання 51 сесії V скликання, та документація не виготовлена та не надана на розгляд сесії міськради. Та після заяви позивача про надання згоди на розробку проекту в 2018 році, Татарбунарська міська рада повідомила про це ОСОБА_6, та за її заявою рішенням 2 сесії VІІ скликання від 12 квітня 2018 року №619-VІІ внесла зміни до п.1 рішення №803-V від 23.09.2010 року, та нове рішення винесене без ретельної підготовки та вивчення необхідності надання земельної ділянки ОСОБА_4

Та крім того безпідставно на території міста надано згоду на розробку третій особі проекту землеустрою на земельну ділянку 0,16 Га для ведення особистого підсобного господарства.

Такі дії є незаконними, необґрунтованими та порушують її законі права та інтереси, оскільки її заява про надання дозволу на розробку проекту сесією не розглянуто.

Відповідач обґрунтував відзив наступним.

03.09.2010 року ОСОБА_4, звернулась до Татарбунарської міської ради з заявою, щодо виділення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва.

23.09.2010 року рішенням 51 сесії V скликання Татарбунарської міської ради №803-V «Про надання дозволу на розробку проектно-технічних документацій по передачі земельних ділянок у власність» громадянці ОСОБА_4, надано дозвіл на розробку проектно-технічної документації по передачі земельних ділянок у власність із земель Татарбунарської міської ради. На момент прийняття рішення в чинному Законі України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року №858 передбачалось виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на сьогодні враховуючи зміни в чинному законодавстві передбачено виготовлення проект землеустрою щодо відведення.

Щодо строку виготовлення проектно-технічної документації по передачі земельних ділянок у власність в оскаржуваному рішенні №803 він не був зазначений.

Таким чином фактично Татарбунарською міською радою вже виданий дозвіл третій особі ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою на ту ж саму земельну ділянку, а рішенням 12.04.2018 року №619-VІІ приведено у відповідність до вимог чинного законодавства Рішення №803 -V.

Також зазначає, що до виконавчого комітету не надходило заяви ОСОБА_4 про вилучення у неї земельної ділянки, тому просить відмовити у позові.

Обставини справи встановлені судом.

Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у власності органу місцевого самоврядування Татарбунарської міської ради.

03.09.2010 року ОСОБА_4 звернулась до Татарбунарської міської ради з заявою, щодо виділення їй земельної ділянки площею 0,26 Га по АДРЕСА_1 (раніше наданої її матір ОСОБА_7 за рішенням міськради від 18.09.1997 року №434) для індивідуального житлового будівництва.

23.09.2010 року рішенням 51 сесії V скликання Татарбунарської міської ради №803-V «Про надання дозволу на розробку проектно-технічних документацій по передачі у власність земельних ділянок у власність» громадянці ОСОБА_4, надано дозвіл на розробку проектно-технічної документації по передачі земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 Га та для ведення особистого селянського господарства 0,16Га в межах АДРЕСА_1 із земель Татарбунарської міської ради.

Та пунктом 2 вказаного рішенням рекомендовано після виготовлення проектно- технічних документацій на землю подати їх на розгляд та затвердження чергового пленарного засідання сесії Татарбунарської міської ради.

28.02.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Татарбунарської міської ради с заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10Га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель.

30.03.2018 року ОСОБА_8 звернулась до голови Татарбунарської міської ради з заявою у якій просила внести зміни в рішення Татарбунарської міської ради від 23.09.2010 року №803 в п.1 замість слів «проектно-технічної документації по передачі» зазначити «проекту землеустрою щодо відведення».

Рішенням №619 -VІІ від 12.04.2018 року 23 сесії VІІ скликання Татарбунарська міська рада розглянувши заяву ОСОБА_4 вирішила внести зміни у пункт рішення від 23.09.2010 року №803 -V «Про надання дозволу на розробку проектно-технічних документацій по наданню земельних ділянок» у частині , що стосується ОСОБА_4, а саме: замість слів «проектно-технічної документації по передачі» зазначити «проекту землеустрою щодо відведення».

13.04.2018 Голова Татарбунарської міської ради року надав відповідь ОСОБА_2, що її заява розглянута на засіданні профільної комісії (від 02.04.2018 року) та на спільному засіданні постійних комісій міської ради (від 10.04.2018 року) та депутатами Татарбунарської міської ради на 23 сесії міської ради було вирішено зняти проект рішення по її заяві з порядку денного у зв'язку з тим, що є чинним попереднє рішення Татарбунарської міської ради від 23.09.2010 року №803 -V яким виданий дозвіл на розробку документації з землеустрою на дану земельну ділянку іншій особі.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97 від 21.05.1997р. виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання:

п.34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Стаття 3 Земельного кодексу України ( в редакції станом на 30.03.2010 року встановлювала, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст серед іншого належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Стаття 20. Встановлення та зміна цільового призначення земель

1. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

2. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

5. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Стаття 21. Наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Стаття 22. Визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання

1. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

2. До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

3. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Стаття 38. Визначення земель житлової та громадської забудови

До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Стаття 39. Використання земель житлової та громадської забудови

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Стаття 40. Земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Стаття 116. Підстави набуття права на землю

1. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Стаття 118. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами

6. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

7. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Закон України «Про землеустрій» №858 від 22.05.2003 року

Стаття 25. Документація із землеустрою

Документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Види документації із землеустрою:

д) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

е) проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань;

и) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

і) технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Земельний кодекс України (станом на 12.04.2018 року).

Стаття 118. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами

6. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

7. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Стаття 121. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам

1. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

Висновки суду.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовної заяви, суд виходить з такого.

Татарбунарська міська рада прийняттям Рішення від 23.09.2010 року №803-V «Про надання дозволу на розробку проектно-технічних документацій по передачі земельних ділянок у власність» громадянці ОСОБА_4, не порушувало жодних прав та інтересів позивачці, так як вказаним рішенням наданий тільки дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка перебуває у власності органів місцевого самоврядування та в зв'язку з цим рішенням перехід права власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,10Га розташовану за адресою : АДРЕСА_1 та 0,16 Га до іншої особи не відбувався, так само, як й не змінювалась категорія вказаної земельної ділянки.

Суд вважає, не обґрунтованими посилання позивача, на втрату чинності спірного рішення відповідача №803 від 23.09.2010 року, так як воно протягом восьми років не реалізовувалось третьою особою ОСОБА_4

Так Конституційний суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) № 1-9/2009 від 16.04.2009 року зазначив, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Та як встановлено судом третя особа ОСОБА_4 не реалізувала до квітня 2018 року надане їй відповідачем право на розробку проектно-технічної документації на земельну ділянку та не подавала її на затвердження, а тому за спливом часу оскаржуване рішення №803 від 23.09.2010 року автоматично не втратило своєї дії.

Також у вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Та як судом вже зазначено, що третя особа ОСОБА_6 не реалізувала на квітень 2018 року Рішення №803від 19.09.2010 року, яким їй був наданий дозвіл на розробку проектно-технічної документації, а тому відповідач Татарбунарська міська рада мав право вносити зміни в своє рішення №803 з метою приведення його у відповідності до приписів чинного законодавства.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішень 51 сесії V скликання Татарбунарської міської ради №803-V від 23.03.2010р. та рішення 23 сесії VІІ скликання Татарбунарської міської ради, №619-VII від 12.04.2018р., що стосується земельної ділянки в межах АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги, визнати бездіяльність Татарбунарської міської ради протиправною та зобов'язати розглянути клопотання ОСОБА_2, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, то суд вважає, що вона є обґрунтованою.

Відмовляючи в розгляді заяви ОСОБА_2 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав того, що на розробку проекту за вказаною адресою вже наданий дозвіл іншій особи депутати порушили положення Земельного Кодексу України, так як отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує на відсутність обтяжень земельної ділянки у даному випадку.

А тому як третя особа ОСОБА_8 так й позивач ОСОБА_2 мають рівні права розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, яка отримує право власності на ділянку. Тому у відповідача не має підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак і порушеного права позивача.

Такого ж висновку також дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові по справі №463/3375/15-а від 27.03.2018 року.

Та як встановлено судом заява позивача відповідно до ч. 7 ст.188 Земельного кодексу та ст..26 Земельного Кодексу України не була розглянута відповідачем на сесії,та по неї не було прийнято рішення щодо задоволення або відмови, а тому в цій частині позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.3 ст..139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, те, що судом задоволена одна з трьох позовних вимог, то позивачу слід повернути за рахунок відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 704грн.80 коп.

Керуючись ст.ст.9,77,139,241-246КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Татарбунарської міської ради протиправною та зобов'язати розглянути на сесії Татарбунарської міської ради клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної діялнки в межах АДРЕСА_1

Стягнути з Татарбунарської міської ради (, адреса: 68100, Одеська обл., м. Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18) на користь ОСОБА_2 (ІПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704грн.80 коп. сплачені за квитанцією №92 від 01.08.2018р. (оригінал знаходиться в матеріалах справи).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 24.04.2019 року.

Суддя Е.А.Іванов

.