Справа № 813/1350/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/572/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі №813/1350/18 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Гулик А.Г., повне рішення складено і підписано 29.11.2018) за адміністративним позовом Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Ужгородське ОУПФУ Закарпатської області 12.04.2018 звернулося в суд із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», в якому просило стягнути з ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» на користь відповідача заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених по Списку №1 за період з січня по березень 2018 року в сумі 11666,28 грн та призначених по Списку №2 за період з січня по березень 2018 року в сумі 43160,64 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» на користь Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області борг в сумі 10571 грн. 76 коп. В задоволені решти позову щодо стягнення з приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» на користь Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області боргу в сумі 44255,16 грн. відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої Ужгородське ОУПФУ Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідач за спірний період не відшкодував виплачені громадянам пільгові пенсії та витрати на їх доставку, у зв'язку з чим на відповідну суму у нього утворився борг. При цьому, платником не оскаржувались ані дії органу Пенсійного фонду по нарахуванню цих платежів, ані конкретні суми такого нарахування.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та пояснення, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд», зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. 144 та є платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Позивач відповідно до п. 6.4 Інструкції направив відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п. «а», «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з січня по лютий 2018 року.

Встановлено, що за час роботи у відповідача право на отримання пільгової пенсії є в таких працівників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Оскільки ПАТ фірма «Нафтогазбуд» за період з січня по березень 2018 не відшкодувало виплачені громадянам пільгові пенсії та витрати на їх доставку, у звязку з чим утворився борг, Управління звернулось із позовом до суду про стягнення такого.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно поданих суду розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій заборгованість відповідача перед Пенсійним органом за період з січня по березень 2018 року становить 10571,76 грн, що підлягає стягненню з ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» на користь відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно з положеннями абзацу 4 статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 4 Закону № 400/97-ВР встановлено, що на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону в розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом 4 пункту 1 статті 2 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.

Процедуру відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1).

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції № 21-1 передбачено, що платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції № 21-1 для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» : особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з пунктом 6.5 Інструкції № 21-1 розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Відповідно до пункту 6.7 Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

З 01.01.2011 набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування вважаються платниками єдиного внеску.

Аналіз наведених положень дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до пунктів «а»-«б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», покриваються підприємствами та організаціями у розмірі, визначеному щорічно органами Пенсійного фонду України у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Як видно з наданих на вимогу суду першої інстанції копій розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, такі направлені позивачем щодо працівників ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за період січень-лютий 2018.

Згідно з цими розрахунками, відповідачем підлягає відшкодуванню сума заборгованості у розмірі 10571,76 грн., в тому числі заборгованість за списком №1 за січень 2018 року в сумі 2678,27 грн. та за списом №2 за період з січня по лютий 2018 року в сумі 7893,49 грн.

При апеляційному перегляді представник товариства не заперечив щодо надсилання йому розрахунків за січень 2018 року та частково за лютий 2018 року.

Таким чином, загальна сума фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій згідно долучених до матеріалів справи розрахунків, за період січень-березень 2018 року становить 10571,76 грн.

В свою чергу суд апеляційної інстанції не може брати до уваги при розгляді даної справи розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за листопад - грудень 2017 року, оскільки такий не входить до заявленого позивачем спірного періоду (січень-березень 2018 року).

Водночас, розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за березень в матеріалах справи відсутні, як і докази направлення таких товариству, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для стягнення витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за березень, так як суд не вправі самостійно нараховувати (визначати) суми витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, які підлягають відшкодуванню, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум, належить до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що стягненню з товариства на користь позивача підлягає заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій в розмірі 10571,76 грн, з яких заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат з виплати та доставки пенсій призначених по Списку 1 2678,27 грн, призначених по Списку 2 7893,49 грн.

Щодо покликань відповідача на неможливість звернення Управління із позовом до суду про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, то такі, на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За змістом статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та у судовому порядку.

Таким чином, спір, що виник у справі за участю управління Пенсійного фонду України як органу виконавчої влади, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, з підприємством, установою, організацією як роботодавцем про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі №813/1350/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9