Справа № 640/6768/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 квітня 2019 року м. Київ № 640/6768/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про:

- визнання протиправною та скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 29 листопада 2016 року у виконавчому провадженні №52999389;

- зобов'язання уповноважених осіб Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві зняти арешт з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, під час визначення підвідомчості цієї справи необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб'єктний склад учасників у цій справі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа №909/911/17) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року №804/6020/14.

Так, позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначила про протиправність оскаржуваної постанови державного виконавця, оскільки на момент накладення арешту на нерухоме майно (квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) таке нерухоме майно вже перебувало під обтяженням, накладеним на підставі договору іпотеки квартири від 13 грудня 2010 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 на забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 13 грудня 2010 року, за умовами якого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 кошти у сумі 1103520 грн. Про наявність обтяження (іпотеки) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, було внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила зобов'язати уповноважених осіб Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві зняти арешт на вказану квартиру.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» міститься перелік виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню, до них, зокрема, належать ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не є учасником виконавчого провадження або особою, яка залучалася до проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №52999389, необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою на рішення, дій чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 вказаного Закону.

З долученої до позову інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 09 січня 2019 року, вбачається, що на підставі постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 від 29 листопада 2016 року до Реєстру внесено запис про обтяження ? частини квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3.

В свою чергу, з Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року у справі №755/16236/16-ц вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту ? частини квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3. Оскільки ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, суд в резолютивній частині вказаної ухвали зазначив про необхідність надіслання її копії до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві для виконання та вказав, що в частині накладення арешту ухвала підлягає негайному виконанню.

З урахуванням вищенаведеного, постанова державного виконавця про арешт майна від 29 листопада 2016 року прийнята на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року у справі №755/16236/16-ц.

Тобто, ОСОБА_1 оскаржується постанова Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 29 листопада 2016 року у виконавчому провадженні №52999389, прийнята на підставі судового рішення про забезпечення позову.

Як вже було зазначено, частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Однак, якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Так, розділом VII Цивільного процесуального кодексу України, зокрема статтею 447, передбачене право на звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Більше того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року у справі №755/16236/16-ц задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнано за останнім право власності на ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Тобто дане рішення впливає на майнові (приватноправові інтереси) позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що правовідносини у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, не є публічно-правовими, тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 248 КАС України,

ухвалив:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак