Справа № 295/1929/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/1929/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

23 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України, головного державного виконавця Іванюти Івана Миколайовича про визнання дій незаконними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України, головного державного виконавця Іванюти І.М., в якому просив визнати незаконним дії та постанову про закінчення виконавчого провадження № 56884619 від 10.01.2019, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України ОСОБА_4 в якому просив визнати незаконними дії державного виконавця та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №56884619.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Іванюти І.М. знаходився виконавчий лист від 14.06.2018 з виконання рішення Богунського районного суду по справі № 295/5648/17 року, яким МЮУ зобов'язано розглянути питання щодо призначення і виплати позивачу ОГД передбаченої Законом України "Про міліцію".

Вказане рішення суду відповідачем фактично не виконане, однак державний виконавець отримавши від ОСОБА_3 юстиції України лист №5126/15547-32-18/16.3.2 від 21.12.2018 про повернення документів на доопрацювання, безпідставно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися та повноважних представників до суду не направили.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Богунського районного суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 юстиції України від 22.01.2018 у справі № 295/5648/17 відповідача зобов'язано розглянути питання щодо призначення і виплати позивачу ОГД відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 "Про порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівнику міліції".

14.06.2018 по вказаній справі судом видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження ВП № 56884619.

10.01.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України ОСОБА_5 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, виходить зі слідуючого.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У частині другій статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до п.1, пп.1 п. 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України знаходився виконавчий лист № 295/5648/17 від 14.06.2018 року, виданий на підставі рішення Богунського районного суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 юстиції України, яким відповідача зобов'язано розглянути питання щодо призначення і виплати позивачу ОГД відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 "Про порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівнику міліції".

ОСОБА_3 юстиції України №5126/15547-32-18/16.3.2 від 21.12.2018 відповідача повідомлено, що матеріали, надані на виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 22.01.2018 по справі № 295/5648/17 щодо призначення та виплати ОСОБА_2 ОГД відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" та Постанови №850, розглянуто.

Відповідно до пп.2 п.3 Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з наданими матеріалами ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності, через захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.

З огляду на вищевикладене та, оскільки вказаним Порядком та виплата ОГД через захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС не передбачено, матеріали ОСОБА_2 повертаються на доопрацювання.

Отже, зі змісту вищезазначеного листа слідує, що ОСОБА_3 юстиції України розглянуто питання щодо призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, виконавчий лист від 22.01.2018 по справі № 295/5648/17 не містить жодних вимог щодо прийняття конкретного рішення за результатами розгляду боржником цього питання.

Крім того, державний виконавець не наділений повноваженнями щодо надання оцінки рішенню, вчиненому на виконання виконавчого листа, в тому числі й визнання його таким, що протирічить вимогам статті 23 Закону України "Про міліцію" та постанові Кабінету Міністрів України від 21.10.2015року №850.

А отже, отримавши від ОСОБА_3 юстиції України листа про виконання рішення Богунського районного суду від 22.01.2018 по справі № 295/5648/17, відповідач мав законні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 фактично не погоджується з діями ОСОБА_3 юстиції України, вчиненими на виконання рішення Богунського районного суду від 22.01.2018, оскільки вважає, що боржник по виконавчому провадженню № 56884619 повинен був протокольно прийняти і оформити рішення про призначення або у випадках передбачених Постановою №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надіслати його разом із документами керівникові органу, для видання наказу про виплату такої допомоги, а у разі відмови-для письмового повідомлення із зазначенням мотивів відмови.

Щодо посилань позивача на те, що бездіяльність державного виконавця Іванюти І.М. були предметом судового спору за його позовом у справі № 295/1206/18 (позов задоволено), не є підставою для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що при винесенні оскаржуваної постанови, державний виконавець діяв на підставі та у спосіб, передбачені законом та в межах свої повноважень.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 205,243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7