Справа № 0440/5538/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2019 року Справа № 0440/5538/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
секретаря судового засідання Максименко Е.М.,
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинська друкарня" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов обласного комунального підприємства "Дніпродзержинська друкарня" (далі позивач) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), у якому позивач просить суд скасувати та визнати протиправними:
- постанову №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/241 про накладення штрафу на суму 372 300,00 грн.;
- постанову №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/242 про накладення штрафу на суму 11 169,00 грн.;
- постанову №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/243 про накладення штрафу на суму 3723,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 (суддя Юхно І.В.) відкрито провадження у справі № 0440/5538/18 та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Відповідно до розпорядження від 03.12.2018 № 3036 д призначено повторний автоматичний розподіл справи, у зв'язку з перебуванням судді Юхно І.В. у відпустці по догляду за дитиною.
За результатами розподілу справи автоматизованою системою документообігу, вказана справа передана на розгляд судді Вроні О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року прийнято справу до провадження суддею Вроною О.В. та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.
В обгрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваними постановами, зазначаючи, що під час проведення інспекційного відвідування інспектору було надано документи, які свідчать про підвищення заробітної плати. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових, без підвищення тарифних ставок (окладів), сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. Позивач зазначає, що неналежне фінансування позбавило позивача можливості виконувати свої зобов'язання перед працівниками і відповідно стало наслідком виникнення великого боргу перед працюючими та звільненими робітниками, а тому в діях позивача не має вини у порушенні строків виплати заробітної плати. Також, позивачем зазначено, що має місце подвійне застосування до позивача штрафної санкції за одне й те саме порушення щодо строків виплати заробітної плати.
Представником відповідача 10.09.2018 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що позивач не заперечує того факту, що на момент проведення інспекційного відвідування заробітна плата 10 працівникам не індексувалась та визнає вказане порушення законодавства про працю, на підтвердження чого позивачем проведена виплата вказаної індексації заробітної плати згідно платіжних доручень №2162 та №2164 від 18.04.2018 року. В порушення ч.3 ст. 115 Кодексу законів про працю України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» на підприємстві не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата за І половину місяця (аванс). В порушення вимог ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України та ч.3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці правцівників здійснювалась не в першочерговому порядку.
20.09.2018 року представником позивача надано суду відповідь на відзив з викладенням правової позиції, аналогічної доводам, викладеним в позовній заяві.
Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Актом інспекційного відвідування встановлено наступне:
- в порушення ст. 56 КЗпП України фактично режим неповного робочого часу для працівників підприємства змінюється щомісяця в залежності від об'єму робіт;
- в порушення ч. 6 ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» встановлені погодинні ставки використовуються при нарахуванні оплати праці в залежності від вида виконуваних робіт. На протязі 2017-2018 р.р. за відрядно-погодинною оплатою праці працювали ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7;
- в порушення ч.4 ст.97 КЗпП України в штатних розписах, затверджених в.о. директора встановлено місячний оклад: оператора комп'ютерного набору з січня 2017 року 2568 грн., з грудня 2017 року 2696 грн., та комірника з січня 2017 року 2345 грн., з грудня 2017 року 2462 грн., з січня 2018 року 3062 грн., тобто в.о. директора в односторонньому порядку прийнято рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені п.3.1.2 колективного договору;
- в порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» згідно наданих штатних розписів підвищення посадових ставок, погодинної оплати та відрядних розцінок відбувалось з грудня 2016 року, наступні з січня 2017 року та з січня 2018 року. Дев'яти працівникам позивача не була проведена індексація заробітної плати з травня по липень 2017 року на індекс 3,90%, а з серпня по листопад 2017 року на індекс 7,80%, працівнику ОСОБА_8 не була проведена індексація заробітної плати з вересня по листопад 2017 року на індекс 7,80%, для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник;
- в порушення вимог ч.1,2 ст. 115 КЗпП України, та ч.1 ст. Закону України «Про оплату праці» та вимог Колективного договору на 2017-2018р.р., заробітна плата працівникам підприємства виплачується невчасно, що привело до виникнення заборгованості з виплати заробітної плати;
- в порушення вимог ч. 3 ст.115 КЗпП України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» на підприємстві не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата за І половину місяця (аванс);
- в порушення ч.4 ст. 115 КЗпП України та п. 3.1.6 Колективного договору на 2017-2018р.р., заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачувалась в строки виплати заробітної плати, а не пізніше ніж за три дні до початку відпустки;
- в порушення вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці», пункту 3.5 Колективного договору на 2017-2018р.р., при виплаті заборгованості з виплати заробітної плати не нараховувалась та не виплачувалась компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги;
- при виплаті заборгованості з виплати заробітної плати не було обчислено суму компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого працівникам доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції, в період не виплати доходу, чи порушено вимоги ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»;
- при виплаті заборгованості із виплати заробітної плати не було виплачено сум компенсації, чим порушень вимоги ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»;
- в порушення вимог частини 5 ст. 97 КЗпП України та частини 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників здійснювалась не в першочерговому порядку;
- в порушення вимог частини 5 ст. 97 КЗпП України та частини 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» - при наявності заборгованості з виплати заробітної плати перед працівниками підприємства здійснювались інші платежі замість забовязань щодо оплати праці;
- в порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України встановлено випадки не проведення остаточного розрахунку із звільненими працівниками в день звільнення;
- в порушення вимог ч.1 ст. 117 КЗпП України при проведенні остаточного розрахунку при звільненні працівників з підприємства розрахунок проводиться не в день звільнення, при цьому не здійснювалось нарахування та виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Примірник акту перевірки отримано в.о. директора ОСОБА_9 особисто.
06.04.2018 року на підставі акту інспекційного відвідування, відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ДН167/273/ЗБ/АВ/П, яким зобов'язано позивача усунути вищезазначені порушення у строк до 29.04.2018 року та письмово проінформувати про виконання вимог припису.
23.04.2018 року на підставі акту інспекційного відвідування, відповідачем прийняті оскаржувані постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами:
- №ДН167/273/ЗБ/АВ/ІП/МГ-ФС/241, якою накладено на позивача штраф у розмірі 372300 грн. за непроведення індексації заробітної плати;
- №ДН167/273/ЗБ/АВ/ІП/МГ-ФС/243, якою накладено на позивача штраф у розмірі 3723 грн. за несвоєчасну виплату заробітної плати.
Не погоджуючись з прийнятими постановами та приписом, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
26.04.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування).
Пунктом 2 Порядку № 295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Підставою для проведення перевірки стало колективне звернення за вх. №Ко-П-250 від 26.02.2018 року працівників позивача.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про охорону праці» контроль за додержанням законодавства про оплату праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю; органи доходів і зборів.
Не допускається приховування від зазначених органів будь-якої інформації з питань оплати праці.
Зазначені державні органи мають право одержувати від суб'єктів господарювання та найманих ними осіб інформацію, документи і матеріали та відвідувати місця здійснення господарської діяльності під час виконання трудової функції такими найманими особами.
З аналізу наведених норм, судом встановлено правомірність підстав та процедури проведення перевірки.
Щодо порушень трудового законодавства, що виразилося у несвоєчасному проведенні індексації заробітної плати, суд зазначає наступне.
Згідно з п.29 Порядку № 295 заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Отже, з положень п.29 Порядку № 295 та абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України вбачається, що за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці юридичні особи несуть відповідальність у вигляді накладення штрафу, притягнення до якої вживається одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспектування.
Відповідач зазначає про порушення підприємством ч.6 ст.95 КЗпП України та ст.33 Закону України «Про оплату праці».
Так, згідно зі ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.
Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці"та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Стаття 33 Закону України «Про оплату праці», від 24.03.95 № 108/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 108) передбачає, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Стаття 11 Закону № 108 мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.
Стаття 12 Закону № 108 встановлює інші норми і гарантії в оплаті праці.
Так, згідно з вказаною статтею норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
При цьому визначення «норми праці» наведені у ч.1 ст.85 КЗпП України, згідно з якою норми праці - норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці.
Гарантії і компенсації наведені, зокрема, у ОСОБА_8 VІІІ КЗПП України.
Тобто з положень ст.ст.11, 12 Закону № 108 випливає, що мінімальними гарантіями в оплаті праці є мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, а також норми оплати праці і гарантії та компенсації працівникам.
Разом з тим, у Законі України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III, наведено поняття «державні соціальні гарантії».
Так, у ч.2 ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» наведені основні державні соціальні гарантії, до числа яких включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.
У статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» наведені інші державні соціальні гарантії, відповідно до положень якої Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, передбачені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок № 1078).
Згідно з п.1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
У п.2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Стаття 2 Закону № 108, яка встановлює структуру заробітної плати, передбачає, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з п.п.2.2.7 п.2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказ Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять: суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників.
Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець відрізняє поняття «мінімальні державні гарантії в оплаті праці» та «державні соціальні гарантії», відносячи, при цьому, мінімальний розмір заробітної плати і до основних мінімальних державних гарантій в оплаті праці, і до основних державних соціальних гарантій.
Разом з тим, індексація не є у розумінні ст.85 КЗпП України нормою оплати праці, не являється гарантією чи компенсацією для працівників, а входить до структури заробітної плати (до складу фонду додаткової заробітної плати), і застосується, як зазначено п.2 Порядку № 1078, до грошового доходу громадян у вигляді оплати праці, який включає гарантійні та компенсаційні виплати, а також інстанції, індексація відноситься до інших державних соціальних гарантій, і не входить до числа мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
Таким чином, враховуючи, що індексація не відноситься до мінімальних державних гарантій, визначених у ч.1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці», то і притягнення підприємства до відповідальності на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України є протиправним.
Отже, постанова №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/241 про накладення штрафу на суму 372 300,00 грн., винесена за не проведення індексації позивачем, підлягає скасуванню судом.
Щодо підстав для винесення постанов №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/242 про накладення штрафу на суму 11 169,00 грн. та №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/243 про накладення штрафу на суму 3723,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 115 КЗпП Укнаїни заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
В порушення вимог ч.4 ст. 115 КЗпП Укнаїни та пункту 3.1.6 Колективного договору на 2017-2018р.р. заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачувався в строки виплати заробітної плати, а не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Згідно зі ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
В порушення вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці» та пункту 3.5 Колективного договору на 2017-2018р.р., при виплаті заборгованості з виплати заробітної плати не нараховувалась та не виплачувалась компенсація втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
На підставі ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
В порушення ст.ст.3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», при виплаті заборгованості із виплати заробітної плати не було обчислено суму компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого працівникам доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції, в період не виплати доходу, чи порушено вимоги ст. З Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».
Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України встановлено випадки не проведення остаточного розрахунку із звільненими працівниками в день звільнення, так: ОСОБА_10 було звільнено 14.04.2017, згідно до наказу від 14.04.2017 №21/К, остаточний розрахунок проведено 11.08.2017 року в сумі 2176,07 грн.; ОСОБА_4 було звільнено з 28.04.2017, згідно до наказу від 28.04.2017 №22/К, остаточний розрахунок проведено 11.08.2017 в сумі 1533,44 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Інспекційним відвідуванням встановлено, що при проведенні остаточного розрахунку при звільненні працівників з підприємства розрахунок проводиться не в день звільнення, при цьому не здійснювалось нарахування та виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Пунктом 3.1.1 Колективного договору на 2017-2018рр. визначено, що основна заробітна працівників встановлюється у вигляді посадових окладів закріплених у штатному розписі.
Пунктом 3.1.2 Колективного договору встановлено, що адміністрація та працівники домовились, що основна заробітна плата не може бути нижчою від встановленої чинним законодавством України, мінімальної заробітної плати.
Частиною 4 ст. 97 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
В порушення вимог частини 4 ст.97 КЗпП України в штатних розписах, затверджених в.о директора встановлено місячний оклад: оператора компютерного набору з січня 2017 року - 2568,00 грн., з грудня 2017-2696,00 грн. та комірника - з січня 2017 року -2345,00 грн., з грудня 2017-2462,00 грн., з січня 2018 - 3062,00 грн., тобто в.о. директора в односторонньому порядку прийнято рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені п. 3.1.2 колективного договору.
В порушення вимог ч.3 ст.115 КЗпП України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» на підприємстві не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата за 1 половину місяця (аванс).
На підставі 5 ст. 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.
В порушення вимог частини 5 ст. 97 КЗпП України та частини 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» - оплата праці працівників здійснювалась не в першочерговому порядку. Так, згідно Довідки про використання коштів встановлено наступне: за період з січня 2017 по час перевірки (29.03.2018) надійшло 1317,1 тис.грн., з них на виплату заробітної плати використано 425,2 тис.грн. (32,3 %), на сплату податків - 382,4 тис.грн. (29%), сплату комунальних платежів - 92.8 тис.грн. (7%), розрахунки з іншими підприємствами - 390,7 тис.грн.(29,7%), інші витрати 22,8 тис.грн. (2%).
Таким чином, висновки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про порушення позивачем вимог трудового законодавства є правомірними, а тому прийняті на підставі цих висновків постанови №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/242 про накладення штрафу на суму 11 169,00 грн. та №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/243 про накладення штрафу на суму 3723,00 грн. є обґрунтованими і такими, що не підлягають скасуванню.
Крім того, судом встановлено, що позивачем фактично визнано порушення трудового законодавства в цій частині, однак зазначено, що воно відбулось через неналежне фінансування підприємства.
Суд зазначає, що неналежне фінансування не може бути підставою порушення трудового законодавства та звільнення від відповідальності за такі порушення.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведення позивачем протиправності винесення лише постанови №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/241 про накладення штрафу на суму 372 300,00 грн., а тому позов пілягає частковому задоволенню.
Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровської області у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог в сумі 5584,28 грн.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН167/273/3Б/АВ/ІП/МГ-ФС/241 про накладення штрафу на суму 372 300,00 грн.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_11