Справа № 160/1426/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

04 березня 2019 року Справа № 160/1426/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 160/1426/19 провадження було відкрито, та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження, за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
При цьому, позивач зазначає, що запит відповідача не відповідає вимогам ПК України, зокрема, в ньому не вказано факти порушень, які виявлено контролюючим органом, не зазначено в чому саме полягає порушення.
Водночас, з вказаного запиту, як зазначає повноважний представник позивача, неможливо встановити, які саме документи необхідно надати відповідачу. Проте, позивач надав відповідь на запит контролюючого органу та підтверджуючі документи. Відтак, у відповідача відсутні підстави для призначення документальної позапланової виїзної перевірки, та як наслідок прийняття оскаржуваного наказу.
В судове засідання, призначене на 04.03.2019 р. зявились всі сторони у справі.
Повноважний представник позивача, позицію, викладену в позовній заяві, підтримав, просив суд заявлений позов задовольнити у повному обсязі.
Повноважний представник відповідача проти предявлених позовних вимог заперечував, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву від 04.03.2019 р., в якому зазначив наступне.
Відповідач вважає, що вищевикладене свідчить про заниження ТОВ «XXI СТОЛІТТЯ» податкового зобовязання, зазначеного в податкових деклараціях орендної плати за землю на 2017- 2018 р.р.
З урахуванням зазначеного вище, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні предявлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні, призначеному на 04.03.2019 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники як позивача, так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 04.03.2019 року.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «XXI СТОЛІТТЯ» є юридичною особою, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Товариством в податкових деклараціях з орендної плати за землю державної та комунальної власності на 2017-2018 роки нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1,6830 га зазначена у розмірі 39 850 907,75 грн.
В той же час, згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого відділом у м. Дніпро головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на замовлення Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 01.01.2017 складає 49 813 634,70 грн.
Згідно пункту 9 підрозділу 6 Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12 2010 №2755-VI встановлено, що індекс споживчих цін за 2017 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативно-грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення застосовується із значенням 100 відсотків, тобто нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2017 рік індексується на коефіцієнт 1.
У запиті зазначено, що вищевикладене свідчить про заниження Товариством податкового зобовязання, зазначеного в податкових деклараціях з орендної плати за землю на 2017- 2018 роки.
Так, листом за вих.№18 від 06.11.2018 р. ТОВ «ХХІ СТОЛІТТЯ» було направлено на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області у Дніпропетровській області відповідь на запит, який отримано контролюючим органом 12.11.2018 року, що підтверджується відбитком штемпеля Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про отримання вхідної кореспонденції.
У звязку з тим, що при визначенні бази оподаткування земельним податком за 2018 рік коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки, відповідно до пункту 9 підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, застосовується із значенням 1 за 2017 рік, то на момент подання податкової декларації з орендної плати за землю державної та комунальної власності на 2018 рік (реєстраційний номер НОМЕР_2 від 16.02.2018), нормативна грошова оцінка земельної ділянки дорівнювала значенню 2017 року.
ТОВ «XXI СТОЛІТТЯ» надано пояснення, що Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки у 2018 році до контролюючого органу не надавався у звязку з тим, що вимоги п.286.2 ст. 286 ПКУ визначають її подання, у разі затвердження нової нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI тощо.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому «на підставі» означає, що субєкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України, та зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обовязків, встановлених відповідним законом.
«У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дій, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосуванняпрактики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінюєдокази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до п.п. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобовязаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
Відповідно до п.п. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобовязаний подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.
П. 73.3 ст. 73 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.
Аналіз зазначених вище положень податкового законодавства свідчить про те, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об'єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Так, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Пунктом 78.4 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного податкового законодавства України, суд зазначає наступне.
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, підставою для проведення перевірки та винесення контролюючим органом оскаржуваного наказу від 08.02.2019 р. №773-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ХХІ СТОЛІТТЯ» стали наступні обставини.
При цьому, суд зазначає, що під час судового розгляду справи судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, та визнано повноважним представником відповідача, що позивач ТОВ «ХХІ СТОЛІТТЯ» направив листом вих.№18 від 06.11.2018 відповідь на запит ГУ ДФС у Дніпропетровській області з поясненнями з усіх питань, що запитувалися контролюючим органом, та доказами на їх підтвердження.
Відповідь отримано контролюючим органом 12.11.2018 року, що підтверджується відповідним штемпелем Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про отримання вхідної кореспонденції.
Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, документальна позапланова виїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника органу державної податкової служби та за наявності правових підстав для її проведення.
Також суд, зясовуючи всі обставини у справі та надаючи їм правову оцінку, не може залишити поза своєю увагою той факт, що повноважний представник відповідача, відповідаючи на питання головуючого у справі щодо предмету проведення невиїзної документальної перевірки, правомірності підстав призначення такої перевірки, а також нагальної необхідності призначення та проведення саме такого виду перевірки з огляду на ст.75, 76, 77, 78 ПК України та з урахуванням особливостей проведення документальної невиїзної перевірки, передбачених ст.79 ПК України, жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.72 КАС України не зміг обґрунтувати позицію контролюючого органу з наведених вище питань.
Відтак, суд прийшов до висновку про відсутність підстав у контролюючого органу на призначення документальної позапланової перевірки позивача - ТОВ «ХХІ СТОЛІТТЯ», оскільки досліджені при розгляді справи запит контролюючого органу, наказ про проведення перевірки не відповідають вимогам, встановленим вищенаведеними нормами ПК України, а саме: ст.78 ПК України, а також встановлений факт надання ТОВ «ХХІ СТОЛІТТЯ» відповідної інформації на письмовий запит контролюючого органу у передбачений законодавством строк.
Відтак, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не доведено наявність обставин, які б слугували підставою для призначення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ХХІ СТОЛІТТЯ».
Суд також зазначає, що, повноважним представником відповідача під час судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України правомірності прийняття оскаржуваного наказу з урахуванням обставин, встановлених судом та доказів наданих позивачем, які представником відповідача не спростовані жодними доводами.
Крім того, відповідачем не було надано будь-яких доказів здійснення відповідачем письмового аналізу даних, зазначених позивачем у відповідних податкових деклараціях з орендної плати за землю державної і комунальної власності за 2017, 2018 роки.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 19.04.2018 р. у справі №813/4282/16 ( адміністративне провадження К/9901/466/17), в якій зазначається, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об'єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав у податкового органу на призначення перевірки позивача, оскільки досліджені при розгляді справи в судах попередніх інстанцій запит податкового органу, наказ про проведення перевірки не відповідають вимогам, встановленим вищенаведеними нормами Податкового кодексу України, а також встановлений факт надання Товариством відповідної інформації на письмовий запит податкового органу у передбачений законодавством строк.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про обґрунтування позивачем належними доказами в розумінні ст. 73 КАС України протиправності дій Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, щодо винесення наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №773-п від 08.02.2019 р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ХХІ СТОЛІТТЯ» та, як наслідок визнання протиправним та скасування такого наказу №773-п від 08.02.2019 р.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Відповідно до платіжного доручення від 11.02.2019 р. №996 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (одна девятсот двадцять одна грн., 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Розглянувши договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) №1 від 12.02.2019 року; ордер на надання правової допомоги, суд зазначає, що дані документи не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, а також не відображають суті наданих послуг.
Тобто, матеріали справи, не доводять факту понесення позивачем витрат за складання та подання відповідних процесуальних документів в адміністративній справі № 160/1426/19, підтверджуючих документів щодо оплати професійної правничої допомоги.
Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд проходить до висновку про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу.
Дана правова позиція викладена Верховним судом у додатковій постанові від 08 травня 2018 року по справі № 810/2823/17 (адміністративне провадження №К/9901/7937/18), в якій зазначається, що в жодному документі з наданих Верховному Суду не зазначено номер справи, в якій надавалась відповідна правнича допомога. Кошторис витрат за послуги у касаційній інстанції містить виправлення. Рахунок на оплату послуг від 19 лютого 2018 року та платіжне доручення від 23 лютого 2018 року з призначенням платежу «за послуги правової допомоги згідно Договору № 17/022 від 17 липня 2017 року» підтверджують оплату не ідентифікованих послуг правової допомоги на загальну суму на 15 000 грн.
Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, наданого та долученого до матеріалів справи відзиву, що доводить факт надання правничої допомоги адвокатом, надані Суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь Товариства.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення суду складений 13 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_4