Справа № 806/1005/16
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м.Житомир справа № 806/1005/16

категорія 8.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Шевчук Т.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 17.04.2014 року,

встановив:

14 червня 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.04.2014 форми "Р" № від 17.04.2014 року Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, правонаступником якої є Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до положень Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначальною ознакою доходу платника податку як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Відтак, позивач вважає, що відсотки, пеня, штраф за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є таким доходом. Крім того, звертає увагу, що банком не було повідомлено його належним чином про анулювання боргу та необхідність сплати податку на прибуток як того вимагає п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Ухвалою від 17 червня 2016 року відкрито провадження у справі.

Відповідач 04 липня 2016 року подав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що позивача було належним чином повідомлено про необхідність сплати податку на прибуток як того вимагає п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, а тому оспорюване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

За наслідками розгляду зазначеної справи, Житомирським окружним адміністративним судом було прийнято постанову від 11.05.2017 у справі № 806/1005/16, якою позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області № від 17.04.2014.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області звернулась з апеляційною скаргою до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області було залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 у справі №806/1005/16 залишено без змін.

В подальшому постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 у справі № 806/1005/16 та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі № 806/1005/16 були оскаржені до Вищого адміністративного суду України.

Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року в справі №806/1005/16 касаційну скаргу Житомирської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області - задоволено частково. Скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017 по справі №806/1005/16, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 26.10.2018 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи № 806/1005/16 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Ухвалою судді від 31 жовтня 2018 року адміністративну справу №806/1005/16 прийнято до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 листопада 2018 року о 11:00.

19 листопада 2018 року відповідач подав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що ним була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 року, за результатами якої Житомирською ОДПІ прийняте податкове - повідомлення рішення форми "Р" № від 17.04.2014 року про донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб у сумі 47550,73 грн та штрафних санкцій у сумі 12057,89 грн у звязку з неподанням позивачем декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік та несплати ним до бюджету податку на доходи фізичних осіб, які він мав сплатити з отриманого ним доходу - додаткового блага, яким є прощення йому боргу за кредитним договором ПАТ Омега Банк.

Крім того, відповідач вказав, що в період здійснення анулювання банком заборгованості ПК України передбачав визначення заборгованості особи як загальну суму боргу без поділу основної суми боргу та нарахованих відсотків. Тому відповідач вважає, що податкове зобовязання у позивача виникло на всю суму анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора (банку) боргу, як на суму основного боргу, так і на суму процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, так як проценти нараховані за надану позивачу послугу - користування кредитними коштами, тому їх анулювання (тобто звільнення від оплати такої послуги) є додатковим благом для позивача, яке підлягає оподаткуванню. При цьому відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 08.05.2018 року по справі № 819/596/16 та від 19.06.2018 року по справі № 806/5235/15 (а.с.86-87 том 2).

Протокольною ухвалою суду від 22 листопада 2018 року, постановленою без виходу у нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання від 22.11.2018, - закінчено підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті. Судове засідання призначено на 13 грудня 2018 року об 11:30.

Під час судового засідання, що відбулося 13 грудня 2018 року, позивачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з неможливістю його представника зявитися до суду. З огляду на зазначене розгляд справи було відкладено на 17 січня 2019 року о 10:00.

У звязку з перебуванням головуючого судді Черняхович І.Е. 17 січня 2019 року у відпустці, судове засідання, що було призначено на цей день, перенесено на 11:30 06 лютого 2019 року.

Судове засідання, призначене на 06 лютого 2019 року, - перенесено на 27 лютого 2019 року о 10:30 через хворобу судді Черняхович І.Е.

27 лютого 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1, в якому він просив суд відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю присутності представника в судовому засіданні.

Наступне судове засідання було призначено на 12 березня 2019 року о 10:00.

12 березня 2019 року до суду зявились позивач та його представник, а також представник відповідача. Під час засідання судом було заслухано пояснення сторін та досліджено матеріали справи. Для надання сторонам можливості підготуватися до судових дебатів, розгляд справи було відкладено на 12:30 25 березня 2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 25 березня 2019 року, постановленою без виходу у нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання від 25.03.2019, суд повернувся до розгляду справи по суті та зобовязав представника відповідача надати до суду детальний розрахунок суми грошового зобовязання, визначеної у податковому повідомленні - рішенні від 17.04.2016 №. З цією метою розгляд справи відкладено на 14:30 10 квітня 2019 року.

10 квітня 2019 року представником відповідача до відділу документального забезпечення суду були подані витребувані судом документи.

Однак, під час судового засідання позивач заявив клопотання про надання йому часу для ознайомлення з наданим відповідачем розрахунком, у звязку з цим судове засідання по справі було відкладено на 10:00 16 квітня 2019 року.

16 квітня 2019 року до суду зявились позивач та його представник, а також представник відповідача. Під час засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи ПАТ "Омега Банк" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши позовну заяву та відзив на неї, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними у матеріалах справи та дослідженими доказами, прийшов наступних висновків.

Судом встановлено, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, складено акт № 142/17-2/17-2/НОМЕР_1 від 03.03.2014, в якому зафіксовано порушення: п.49.18.4 ст.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, в результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік; пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.4 ст.168, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі 47550,73 грн. (а.с.28-30 том 1). На підставі результатів проведеної перевірки 17.04.2014 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 59608,43 грн., в т.ч.: 47550,74 грн. основного платежу та 12057,69 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (а.с.31 том 1).

Як вбачається із акту перевірки, підставою для проведення перевірки стали відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про отримання ОСОБА_1 в 3 кварталі 2012 році доходу від ПАТ "Омега Банк" у вигляді додаткового блага на суму 281006,70 грн.

З метою визначення об'єкту оподаткування Житомирською ОДПІ направлено до ПАТ "Омега Банк" запит № 9782/10/1703 від 04.09.2013 про надання інформації щодо отримання платником податку ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага.

Згідно відповіді ПАТ "Омега Банк" № 5783 від 17.09.2013, ПАТ "Сведбанк" (що є правонаступником ВАТ "Сведбанк" та "ТАС-Комерцбанк"), повідомив ОСОБА_1 про анулювання боргу 30.07.2012 за кредитним договором №0501/0508/78-014 від 19.05.2008, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк". В пункті 2 повідомлення зазначено, що сума анульованого боргу ОСОБА_1 за кредитом становить 281006,70 грн. В день укладення договору про розірвання кредитного договору банк повідомив ОСОБА_1 про виникнення в нього обовязку щодо включення суми анульованого (списаного) боргу в розрахунок річного доходу за 2012 рік та необхідності самостійно сплатити податок з такого доходу, шляхом направлення листа-повідомлення №163 від 30.07.2012 засобами поштового зв'язку та врученням даного листа особисто позивачу. Зазначене повідомлення про анулювання боргу було надіслано 31.07.2012 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.161-164 том 1), чим спростовуються твердження позивача щодо неналежного повідомлення. Крім того, на оригіналі зазначеного повідомлення міститься підпис позивача щодо його одержання (а.с.143 том 1).

Згідно розрахунку фінансових санкцій по СПД ФО ОСОБА_1., поданому відповідачем до суду, вбачається, що загальна сума, на яку було донараховано податкові зобовязання становить 281006,70 грн. та складається з тіла кредиту у сумі 235792,14 грн. та процентів у сумі 45214,56 грн. Відповідно на суму тіла кредиту було нараховано податкове зобовязання, що складається з основного платежу у сумі 39864,26 грн. та штрафних санкцій у сумі 9966,07 грн., Натомість, на суму процентів було нараховано податкове зобовязання, що складається з основного платежу у сумі 7686,48 грн. та штрафних санкцій у сумі 1921,62 грн. Крім того, до загальної суми фінансових санкцій включено штрафну санкцію за неподання декларації у сумі 170 грн. (а.с.140 том 2).

Факт неподання позивачем декларації підтвердив представник відповідача у судовому засіданні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання)

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 зазначеного Кодексу загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 цього Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України).

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань" від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків та не є додатковим благом, на вартість якого згідно із нормами ПК збільшується оподатковуваний дохід, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.08.2018 року у справі № 806/1005/16, а також Вищий адміністративний суд України у постанові від 01.03.2017 у справі №806/5020/15.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 08.05.2018 року по справі № 819/596/16 та від 19.06.2018 року по справі № 806/5235/15, оскільки ці рішення суду не є остаточними, відповідно до цих постанов суд скасував рішення судів нижчих інстанцій через невстановлення ними всіх фактичних обставин та направив справи на новий розгляд до судів1 інстанції.

Відповідачем при визначенні обєкта оподаткування позивача було взято загальну суму анульованого (списаного) боргу - 281006,70 грн без виключення із її складу процентів в розмірі 45214,56 грн, тоді як сума процентів, нарахована позивачу за користування кредитними коштами та списана (прощена) банком, не є додатковим благом, на вартість якого згідно із нормами ПК збільшується оподатковуваний доход.

Крім того, судом встановлено, що в ході проведеної відповідачем перевірки було виявлено факт неподання позивачем у 2013 році податкової декларації про його майновий стан і доходи за 2012 рік, чим позивачем було порушено положення підпункту 49.18.4пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, оскільки згідно п. 49.2. статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

З отриманням відповідачем у 2012 році додаткового блага у вигляді анульованого банком боргу у нього виник обовязок подання декларації до податкового органу до 01.05.2013 року про його майновий стан і доходи у 2012 році.

Факт неподання декларації не спростований позивачем. Відповідно до ст.120 Податкового кодексу України неподання декларації особами, які мають її подавати, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Проте штрафна (фінансова) санкція за неподання декларації та донарахування податкового зобовязання і штрафу за несвоєчасну сплату цього зобовязання мають різну правову природу, а тому рішення про застосування штрафної (фінансової) санкції за неподання декларації податковим органом мало прийматися окрем рішенням. Включення відповідачем їх до одного податкового повідомлення-рішення суперечить п. 58.2 ст. 58 Податкового Кодексу України, згідно якого Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Тому штрафна санкція у розмірі 170 грн за неподання позивачем податкової декларації підлягає виключенню зі спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 17.04.2014 форми "Р" № винесено Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішення, а саме: до нього неправомірно включено як обєкт оподаткування анульовані банком проценти за користування кредитом у сумі 45214,56 грн., на які неправомірно нараховано позивачу податкове зобовязання на суму 9778,10 грн., яке складається з основного платежу у сумі 7686,48 грн., штрафних санкцій у сумі 1921,62 грн. та штрафних санкцій за неподання декларації у сумі 170 грн., а тому зазначене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню на суму 9778,10 грн., а позов частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Натомість, відповідно до 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З наявної у матеріалах справи квитанції від 14.06.2016 №38772493 вбачається, що позивачем під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 596,08 гривень (а.с.4).

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 97,78 гривень.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (10001, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Житомирській області (100014, м. Житомир, майдан Перемоги, 2. Код ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Омега Банк" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18 а) про скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 17.04.2014 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 17.04.2014 року у сумі 9778,1 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (100014, м.Житомир, майдан Перемоги, 2. Код ) на користь ОСОБА_1 (10001, АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 97,78 грн. (дев'яносто сім гривень сімдесят вісім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович

Повне судове рішення складене 24 квітня 2019 року