Справа № 308/4225/19
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/4225/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2019 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача Балог О.Ю., відповідача ОСОБА_1 , з нею у супроводі її неповнолітній син ОСОБА_2 , перекладачів Расоолі Мегерзад, ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею у супроводі її неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідача громадянина Ісламської Республіки Афганістан, про примусове видворення іноземця за межі території України.
Позов мотивує тим, що відповідач 21 серпня 2018 року - громадянка Афганістану ОСОБА_1 з наміром подальшого нелегального виїзду до держав - членів ЄС прибула до України разом із її неповнолітнім сином ОСОБА_2 . Державний кордон України перетнула у пункті пропуску «Одеса-авіа» за своїм національним закордонним паспортом № НОМЕР_2 , із вклеєною до нього візою України № У06468604 з терміном дії з 09.07.2018 по 06.10.2018 року. В позові вказано, що 06 жовтня 2018 року у відповідача закінчився дозволений 90-денний строк перебування в Україні, проте територію України по завершенню цього строку умисно не залишила та в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовжувала нелегально перебувати в Україні. Однак замість вжиття заходів щодо виїзду з України у законний спосіб, відповідач віднайшла можливість незаконно потрапити до Угорської Республіки. Для реалізації свого протиправного наміру вона увійшла в контакт з особами, які, за зверненням відповідача, організували її незаконне переправлення через державний кордон з України в Угорську Республіку у складі групи осіб.

Так, 11 квітня 2019 року незаконно, поза пунктами пропуску, перетнула державний кордон з України в Угорську Республіку в районі прикордонного знаку №343, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », однак після незаконного перетину кордону у складі групи осіб була затримана представниками прикордонної поліції Угорської Республіки, після чого о 00.30, 13 квітня 2019 року в пункті пропуску «Тиса» Чопського прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб була передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

Позивач вказує, що відповідач, знаючи про можливість легально в`їхати до країн ЄС, обрала незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому вона неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху. Позивач вказує, що своїми діями відповідач вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП була затримана в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

З огляду на викладене, позивач просить: на підставі ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити за межі території України громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею у супроводі її неповнолітній син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі ч. 2 ст. 371 КАС України, звернути рішення до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві. Просив примусово видворити іноземця з України.

Відповідач, ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що має бажання залишитись в Україні, з заявою про надання статусу біженця не зверталась, мали намір потрапити до Німеччини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2018 року відповідач - громадянка Афганістану ОСОБА_1 з наміром подальшого нелегального виїзду до держав - членів ЄС прибула до України разом із її неповнолітнім сином ОСОБА_2 . Державний кордон України перетнула у пункті пропуску «Одеса-авіа» за своїм національним закордонним паспортом № НОМЕР_2 , із вклеєною до нього візою України № У06468604 з терміном дії з 09.07.2018 по 06.10.2018 року. 06 жовтня 2018 року у відповідача закінчився дозволений 90-денний строк перебування в Україні, проте територію України по завершенню цього строку умисно не залишила та в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовжувала нелегально перебувати в Україні. Замість вжиття заходів щодо виїзду з України у законний спосіб, відповідач віднайшла можливість незаконно потрапити до Угорської Республіки. Для реалізації свого протиправного наміру вона увійшла в контакт з особами, які, за зверненням відповідача, організували її незаконне переправлення через державний кордон з України в Угорську Республіку у складі групи осіб. 11 квітня 2019 року незаконно, поза пунктами пропуску, перетнула державний кордон з України в Угорську Республіку в районі прикордонного знаку №343, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », однак після незаконного перетину кордону у складі групи осіб була затримана представниками прикордонної поліції Угорської Республіки, після чого о 00.30, 13 квітня 2019 року в пункті пропуску «Тиса» Чопського прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб була передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Відповідач, знаючи про можливість легально в`їхати до країн ЄС, обрала незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому вона неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Документи що посвідчують особу відповідача ЗП серії 00677189, її неповнолітнього сина, що перебуває із нею у супроводі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ЗП серії НОМЕР_3 .

Разом з тим встановлено, що на територію України потрапила законним шляхом через ППр. «Одеса - авіа» проте законність перебування на території України втратила, оскільки закінчився термін дії візи України відповідача №Y06468604 з терміном дії з 09.07.2018 року по 06.10.2018 року, так само як і термін дії візи України її неповнолітнього сина за №Y06468603 з терміном дії з 09.07.2018 року по 06.10.2018 року, тобто відповідач ( у супроводі якої перебуває її неповнолітній син) своєчасно територію України не залишив. Дії відповідача за ч.2 ст. 204-1 КУпАП, кваліфіковано вірно.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копіями закордонних паспортів відповідача та її неповнолітнього сина, протоколом про адміністративне затримання від 13.04.2019 року, протоколом особистого огляду, переогляду речей та вилучення речей і документів від 13 квітня 2019 року, актом приймання - передавання особи, протоколом зустрічі помічника Прикордонного Уповноваженого України і помічника Прикордонного Уповноваженого Угорщини, яка відбулася 13.04.2019 року.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно вимог ч.3 ст.29 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію. Україною будь-які міжнародні угоди з Ісламською Республікою Афганістан про реадмісію осіб не укладались, Законами України такі угоди не ратифікувались.

Відповідно до пункту 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має. З копії паспорту, вставлено, що відповідно до візи, що в ньому міститься, громадянка Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею у супроводі її неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) мала право перебувати на території України, з 09.07.2018 року з кінцевою датою перебування до 06.10.2018 року.

Судом також встановлено, що відповідач до територіального органу або підрозділу ДМС України за місцем проживання, для продовження строку перебування на території України, як це передбачено Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, не звернулася.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що громадянка Ісламської Республіки Афганістан, реалізуючи свої права та свободи, могла встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети вона неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішла на вчинення правопорушення.

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач мала час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавалася переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на те, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, у неї відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, порушила вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, проте має намір потрапити до країн Західної Європи нелегальним шляхом, позовні вимоги щодо примусового видворення відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 288 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею у супроводі її неповнолітній син ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) місце перебування: АДРЕСА_1 про примусове видворення іноземця з України задовольнити.

Примусово видворити громадянку Ісламської Республіки Афганістан, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею у супроводі її неповнолітній син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за межі території України.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Фазикош О.В.