Справа № 146/485/19
Суддя: Пилипчук О. В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/485/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" квітня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-cyдді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні смт. Томашполі адміністративну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: Головне управління національної поліції в Вінницькій області,

інспектор 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3

вимоги позивача: визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та скасування його рішення, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1 квітня 2019 року до суду з цією позовною заявою звернувся ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Вінницькій області, інспектора 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3 про визнання дій субєкта владних повноважень у винесенні постанови серії ЕАВ № 1008723 від 23.03.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП неправомірними та скасування його рішення, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення, вважаючи постанову такою, що не відповідає вимогам закону.

Позов ОСОБА_2 мотивував наступним.

23 березня 2019 року біля 20-12 години інспектором УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 1008723, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення п.8.4 ПДР-не виконання вимоги дорожнього руху знаку 3.2. рух механічних транспортних засобів заборонено. В звязку з цим на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Дану постанову ОСОБА_2 вважає незаконною та такою, що складена з грубим порушенням норм чинного законодавства України зі слідуючих підстав.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, має бути складена відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи, копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. У випадках, передбачених ст. 258 КУпАП, копія постанови вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Позивач вказує, що при складанні вищевказаної постанови йому не було розяснено права, передбачені ст. 268 КУпАП. Дана обставина підтверджується і самою постановою, складеною інспектором УПП.

Пунктом 8 даної постанови передбачено, що права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП, позивачу розяснено, однак у вказаній постанові взагалі відсутня дана графа. Дана обставина була зазначена позивачем на екземплярі постанови, який залишився в інспектора.

Крім того, при оформленні постанови та під час зупинки автомобіля ОСОБА_2, інспектор не представився. Причиною зупинки було зазначено те, що позивач не виконав вимоги дорожнього руху знаку 3.2-рух механічних транспортних засобів заборонено, але, як зазначає позивач, він був зупинений інспектором ще перед знаком, а саме приблизно за 10 м до нього. Під знак ОСОБА_2 поїхав на вимогу інспектора, який жезлом вказав на місце, де позивач мав зупинитися, хоча наміру їхати під знак в позивача не було, так як він планував здійснити поворот праворуч і був зупинений інспектором якраз під час здійснення цього маневру. Дана обставина також була зазначена позивачем в екземплярі постанови, яка залишилася в інспектора.

Також відповідачем не було враховано вимоги ст. 33 КУпАП, згідно якої при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. У постанові про накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, відповідачем не враховано жодної зазначеної обставини.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязана зясувати, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. Вимог цієї статті відповідачем також не враховано.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1008723 від 23.03.2019 винесена без дотримання вимог щодо всебічного, обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідачем при накладенні на позивача адміністративного стягнення грубо порушено правові норми, що містяться в КУпАП, сукупність яких дає підстави скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі закрити.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 2 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 10 квітня 2019 року на 10-40 годину з повідомленням сторін.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 квітня 2019 року продовжено розгляд справи до 16 квітня 2019 року на 11-00 годину.

16 квітня 2019 року отримано заяву відповідача про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 квітня 2019 року відкладено розгляд справи за заявою відповідача на 23 квітня 2019 року на 11-30 годину.

23 квітня 2019 року позивачем подано заяву про слухання справи в його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі Головне управління національної поліції в Вінницькій області, інспектор 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про слухання справи.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності будь-якої зі сторін про інше.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ст.5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що 23 березня 2019 року постановою серії ЕАВ № 1008723 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 225 грн. за порушення п.8.4 ПДР-порушення вимог заборонних знаків-водій, керуючи ТЗ, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.2 «рух механічних ТЗ заборонено».

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Вказана постанова не відповідає вимогам закону та винесена із його порушенням, тому підлягає скасуванню.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Стосовно доводів позивача щодо порядку та процедури розгляду справи інспектором поліцій суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП законодавчий орган чітко встановив, що посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, повинна встановити всі необхідні докази по справі, згідно яких притягується особа до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідач доводи позивача з цього приводу не оспорив, не надав суду і інших будь-яких доказів в підтвердження вини позивача, як того вимагає ст.77 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За відсутності в матеріалах справи доказів правопорушення вчиненого ОСОБА_2, відповідач не довів скоєння позивачем адміністративного правопорушення та правомірність і законність ухвалення відповідної постанови.

Тому, за вказаних обставин слід вважати, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення, не забезпечив доказування, що дає підстави суду зробити висновок про недоведеність вини позивача в порушенні ПДР, відтак, слід зробити висновок, що позивач не може нести відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, при винесені постанови відповідачем були грубо порушені норми ст.ст. 251, 258, 245, 280 КУпАП. Відповідач розглянув справу та притягнув позивача до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутністю доказів його вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги його пояснення, не дослідив обставини справи в сукупності.

Відповідно до ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, відповідач, в порушення ст. 280 КУпАП, при винесенні постанови не зясував, чи винна дана особа у вчиненні правопорушення, не зібрав доказів щодо підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення, адже обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Однак відповідачем жодного доказу вчинення позивачем правопорушення не надано.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

За таких обставин суд вважає, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суб'єктом владних повноважень не дотримано вимог зазначених вище норм, що порушило законні права та інтереси позивача, в оскаржуваній постанові не наведено на підставі яких доказів позивача визнано винним у вчиненні даного порушення.

Оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинив вказане правопорушення, а відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд вважає, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1008723 від 23.03.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є незаконною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 122, ст. 7, ст. 247, ст. 293 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 118-119, 122, 243-244, 246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Вінницькій області, інспектора 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3 про визнання дій субєкта владних повноважень у винесенні постанови серії ЕАВ № 1008723 від 23.03.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП протиправними та скасування його рішення, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі- задовольнити.

Визнати дії інспектора 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3 у винесенні постанови серії ЕАВ № 1008723 від 23.03.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП протиправними.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1008723 від 23.03.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП -скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: ОСОБА_1