Справа № 520/11430/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р.Справа № 520/11430/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків по справі № 520/11430/18

за позовом ОСОБА_2

до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова третя особа Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі по тексту - Шевченківське ОУПФУ м. Харкова, відповідач), третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м.Харкова, в якому просив суд: 1) зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (м-н Свободи, 5, Держпром, під. 4, м. Харків, ЕДПРОУ 41248278) сформувати та подати до Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Харкова (вул. Бакуліна, 18, м. Харків, ЕДПРОУ 37999654) подання про повернення ОСОБА_2 (майдан Захисників України, 3, м. Харків, ІНН НОМЕР_1) 11991 (одинадцять тисяч девятсот девяносто одну) гривню 00 копійок сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомого майна згідно квитанції №9-2300U/1 від 30 жовтня 2018 року; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківсько обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (м-н Свободи, 5, Держпром, під. 4, м. Харків, ЕДПРОУ 41248278) на користь ОСОБА_2 (майдан Захисників України, 3, м. Харків, ІНН НОМЕР_1), 2804 (дві тисячі вісімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року позов - задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано оформлену листом від 26.11.2018р. №18441-03-3/49 відмову Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (код - 41248278; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під.) повторно вирішити по суті заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місцезнаходження м.Харків, майдан Захисників України, 3) з урахуванням положень частини 5 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року №1402-VIII та висновків постанови Верховного Суду від 13.12.2018р. по справі №813/969/17 (адміністративне провадження №К/9901/30016/18).

У решті вимог позов залишено без задоволення.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місцезнаходження м.Харків, майдан Захисників України, 3) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (код - 41248278; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під.) витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.)

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на викладені доводи та прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції змінити резолютивну частину рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що придбавав житло вперше, суму збору сплатив помилково. Стверджує, що ним вірно обрано спосіб захисту своїх прав у відповідності до вимог Порядку повернення коштів, помилково, або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом МФУ від 03.09.2013 року №787. Посилаючись на викладене, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представники відповідача та третьої особи не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.10.2018 р. позивач, у якості покупця, уклав договір купівліпродажу квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Копією квитанції від 30.10.2018 р. підтверджені обставини оплати позивачем 11991,00 грн. збору до Пенсійного фонду України за договором купівліпродажу майна на рахунок УДКСУ в Шевченківському районі міста Харкова.

31.10.2018 р. позивач письмовою заявою звернувся до Шевченківського ОУПФУ м.Харкова щодо повернення сплачених коштів, що не спростовано сторонами по справі.

Листом від 26.11.2018р. №18441-03-3/49 владний суб'єкт відмовив заявнику з підстав відсутності повноважень у тероргану ПФУ встановлювати первинність придбання житла.

Не погодившись із відмовою пенсійного органу повернути сплачений збір, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за для забезпечення повного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у спірних правовідносинах необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову, оформлену у формі листа від 26.11.2018р. №18441-03-3/49 та обтяжити владного суб'єкта обовязком повторно вирішити по суті письмову заяву ОСОБА_2 від 31.10.2018р. б/н з урахуванням положень частини 5 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року №1402-VIII та висновків постанови Верховного Суду від 13.12.2018 р. по справі №813/969/17 (адміністративне провадження №К/9901/30016/18). Також суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відшкодувати позивачу витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про зобовязання Шевченківське ОУПФУ м. Харкова сформувати та подати до ДКСУ у Шевченківському районі міста Харкова подання про повернення ОСОБА_2 11991 грн. сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомого майна згідно квитанції №9-2300U/1 від 30 жовтня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги стосуються правовідносин, котрі ще не склались. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог щодо компенсації витрат в сумі 500,00 грн., оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та деталізовані приписами Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (затвердженого постановою КМУ від 03.11.1998р. №1740; далі за текстом Порядок №1740).

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, урегульована, зокрема, приписами ст.ст. 43, 102 Податкового кодексу України та деталізована приписами Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787; далі за текстом - Порядок № 787).

Правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування перелічених норм права міститься у постанові від 13.12.2018р. по справі №813/969/17 (адміністративне провадження №К/9901/30016/18) і полягає у тому, що … в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна придбавають житло вперше, що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах ОСОБА_3 проти Хорватії (Lelas v. Croatia), Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (PincovdandPine v. The Czech Republic), Ґаші проти Хорватії (Gashiv. Croatia), Трго проти Хорватії (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу належного урядування, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 03.07.2018р. у справі №819/33/17.

Судом встановлено, що на підтвердження обставин придбання житла вперше позивачем надано до матеріалів справи довідку КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 29.11.2018р. №1049967, в якій зазначено, що записи про право власноті на житло у м.Харкові на ім'я ОСОБА_2 відсутні, та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.13-14).

Так, колегія суддів зауважує, що пенсійний орган, як уповноважений суб'єкт владних повноважень зобов'язаний доводити той факт, що особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України при винесення рішення за письмовим зверненням громадянина про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем під час розгляду справи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість прийняття рішення - відмови, оформленої листом від 26.11.2018р. №18441-03-3/49.

Частина 2 статті 9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Так, в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обовязок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Колегія суддів вказує на те, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі необхідності, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем спосіб захисту обрано у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 даного Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до пп.2 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Управління ПФУ покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Такий спосіб захисту порушених прав, які бути захищені судами, обрано в аналогічних справах, як і у поданій позовній заяві, зокрема, в постановах Верховного суду від 30 листопада 2018 року у справі №819/976/17, від 21 серпня 2018 року у справі №819/657/17, від 30 січня 2018 року у справі № 819/1498/17, від 31 січня 2018 року у справі №819/1667/17.

Таким чином, колегія суддів вказує на обґрунтованість позовних вимог про зобовязання Шевченківське ОУПФУ м. Харкова сформувати та подати до ДКСУ у Шевченківському районі міста Харкова подання про повернення ОСОБА_2 11991 грн. сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно квитанції №9-2300U/1 від 30 жовтня 2018 року, які підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 2804,80 грн., з огляду на наступне.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються також у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст.30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до попереднього розрахунку судові витрати на суму 2804,00 грн складаються з: судового збору у сумі 704,80 грн., витрати на правничу допомогу згідно договору №11 від 15.11.2018р. 1600,00 грн., компенсація витрат адвоката (оплата довідок) 500,00 грн.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги № 11 від 15 листопада 2018 року адвокатом ОСОБА_4, здійснювався збір необхідних документів та інформації для належного захисту інтересів у суді та підготовці позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду, про повернення помилково сплаченого збору.

На підставі п.1.1. предметом договору є надання адвокатом усіма законними методами та способам правової допомоги Клієнту у всіх справах, які повязані чи можуть бути повязані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобовязується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

З наявного в матеріалах справи акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13 грудня 2018 вбачається, що адвокатом надані послуги з: надання правової консультації з приводу повернення помилково сплаченого збору (0,5 год), складено текст заяви до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про повернення помилково сплаченого збору (0,5 год.), супровід клієнта при підписанні договору з КП Харківське міське бюро технічної документації та супровід при отриманні довідки про наявність або відсутність інформації щодо зареєстрованих прав до 31.12.2012р. (1год), підготовка тексту позовної заяви (2год.). Загальна вартість наданих адвокатом послуг згідно з даним актом складає 1600,00 грн. Оплата КП «Харківське міське БТІ» за отримання довідки, замовлення №1049967 від 29.11.2018 року (квитанцію №269569 від 29 листопада 2018 року) становить 500,00 грн.(а.с.18)

На підтвердження витрат сплати правової допомоги, наданої протягом розгляду справи, представником позивача надано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги №11 від 15.11.2018р., додаткова угода до нього від 15.11.2018р., акт виконаних робіт від 13.12.2018р., квитанція №34 від 28.12.2018р., квитанція №269569 від 29.11.2018 року (а.с.21).

На підтвердження витрат сплати судового збору матеріали справи містять квитанцію про сплату №27586 від 13.12.2018 року (а.с.23).

Таким чином, вимога про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківсько ОУПФУ м. Харкова на користь ОСОБА_2 2804 гривні 80 копійок підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач також просить суд апеляційної інстанції стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківсько ОУПФУ м. Харкова на користь ОСОБА_2 1057 гривні 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією про сплату №97033 від 19.02.2019 року.

Враховуючи, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2019 року позовні вимоги задоволено, сума сплаченого судового збору в розмірі 1057 грн. 20 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови були неправильно застосовані норми чинного матеріального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року по справі № 520/11430/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (м-н Свободи, 5, Держпром, під. 4, м. Харків, ЕДПРОУ 41248278) сформувати та подати до Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Харкова (вул. Бакуліна, 18, м. Харків, ЕДПРОУ 37999654) подання про повернення ОСОБА_2 (майдан Захисників України, 3, м. Харків, ІНН НОМЕР_1) 11991 (одинадцять тисяч девятсот девяносто одну) гривню 00 копійок сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно квитанції №9-23001U/1 від 30 жовтня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_2 2804 (дві тисячі вісімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_2 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 25.04.2019 року