Справа № 826/16518/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 826/16518/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Чердакмєва С.В.,

представника відповідача Степаненко Т.М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«ДЕРЕМЕЗНА-АГРО»

до Міністерства юстиції України,

Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України

Сторчача Сергія Петровича,

Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України

Чекригіна Олександра Валерійовича,

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

ОСОБА_9,

ОСОБА_10,

ОСОБА_11,

ОСОБА_12,

ОСОБА_13,

ОСОБА_14,

ОСОБА_15,

про визнання протиправними та скасування наказів та рішень,

скасування записів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчача Сергія Петровича (далі - відповідач-2), Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича (далі - відповідач-3), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про:

- визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 20 червня 2017 року №1977/5 в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 січня 2015 року №18890003, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б., від 06 жовтня 2015 року №25085386, прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Гвоздь С.М., від 10 серпня 2015 року № 23549344, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Самсон Т.В.;

- визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 23 листопада 2017 року №3758/5 в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 грудня 2015 року №№ 27336933, 27336494, 27336968, від 20 січня 2015 року №№ 18741398, 18722758, які прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В., від 10 серпня 2015 року №№ 23545024, 23545330, які прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем М.І., від 10 жовтня 2014 року № 16376543, яке прийнято державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Петриком Д.О.;

- скасування рішення від 20 червня 2017 року № 35776855 в частині скасування іншого речового права від 01 жовтня 2015 року № 11501190, від 07 серпня 2015 року № 10746441, від 24 січня 2015 року № 8513107 (спеціальний розділ);

- скасування рішення від 24 листопада 2017 року № 38334178 в частині скасування іншого речового права № 10745660 (спеціальний розділ) від 07 серпня 2015 року, № 10745452 від 07 серпня 2015 року, № 12812173 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року, №12811702 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року, №12822618 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року; № 8431466 (спеціальний розділ) 17 січня 2015 року, №8440113 (спеціальний розділ) від 17 січня 2015 року, №7283001 (спеціальний розділ) 10 жовтня 2014 року;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації іншого речового права від 01 жовтня 2015 року № 11501190, від 07 серпня 2015 року № 10746441, від 24 січня 2015 року № 8513107 (спеціальний розділ), внесених на підставі рішення ОСОБА_22, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 20 червня 2017 року № 35776855;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації іншого речового права від 07 серпня 2015 року № 10745660 (спеціальний розділ), від 07 серпня 2015 року № 10745452, від 21 грудня 2015 року № 12812173 (спеціальний розділ), від 21 грудня 2015 року № 12811702 (спеціальний розділ), від 21 грудня 2015 року № 12822618 (спеціальний розділ), 17 січня 2015 року № 8431466 (спеціальний розділ), від 17 січня 2015 року № 8440113 (спеціальний розділ), 10 жовтня 2014 року № 7283001 (спеціальний розділ), внесених на підставі рішення від 24 листопада 2017 року № 38334178.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було повідомлено про надходження та розгляд Мінюстом колективних скарг на реєстраційні рішення у порядку, встановленому законодавством, що такі скарги подані заявниками з дотримання 60-ти денного строку досудового оскарження з дня, коли їм стало відомо про порушення їх прав, а також з того, що оскаржувані позивачем накази Міністерства юстиції України є правомірними, а скасовані ними реєстраційні рішення прийняті за відсутності всіх необхідних документів, зокрема актів визначення меж земельних ділянок в натурі, актів приймання-передачі об'єктів оренди, копій державних актів про право власності на земельні ділянки та інших документів, які повинні додаватися до договорів оренди, що самі договори оренди не містили істотних умов, а деякі з них містили виправлення та дописки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що скаржниками було порушено 60-ти денний строк звернення до Міністерства юстиції України зі скаргами на реєстраційні рішення, оскільки договори оренди зі скаржниками були укладені ще у 2014-2015 рр., що ТОВ «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» не було повідомлено про розгляд таких скарг, а з оголошення на сайті Міністерства не можливо встановити, яка саме скарга призначена до розгляду.

Крім того, апелянт стверджує про правомірність реєстраційних рішень, що були скасовані оскаржуваними ним наказами Мінюсту, та про відсутність достатніх правових підстав для їх скасування.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповного встановлення обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем - Міністерством юстиції України та третьою особою - ОСОБА_9 подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач у своєму відзиві наполягає на тому, що обидві колективні скарги подані з дотриманням 60-ти денного строку від дня, коли скаржникам стало відомо про порушення їхніх прав і жодних підстав для відмови в задоволенні таких скарг у Міністерства не було, що позивачу направлялися листи-повідомлення про надходження таких скарг та копії безпосередньо самих скарг, а на офіційному веб-сайті було оприлюднено оголошення про дату, час та місце їх розгляду, про що позивач також повідомлявся вказаними листами, а також, що оскаржувані позивачем накази прийняті у відповідності з вимогами законодавства, оскільки спірні реєстраційні рішення прийняті за відсутності цілого ряду певних документів, що було правильно встановлено судом першої інстанції.

ОСОБА_9 у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивача наводить доводи, аналогічні наведеній правовій позиції відповідача та наголошує на правомірності скасування Міністерством спірних реєстраційних рішень, які, на її думку, прийняті за відсутності достатніх правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.06.2017 р. до Міністерства юстиції України (Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України) надійшла колективна скарга на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у якій заявники просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27558528 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27563563 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27557957 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 32534532 від 24 листопада 2016 року; індексний номер 26650875 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 26601644 від 30 листопада 2015 року; індексний номер 18516904 від 05 січня 2015 року; індексний номер 27547127 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 26797494 від 06 грудня 2015 року; індексний номер 26631182 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 26813468 від 07 грудня 2015 року; індексний номер 27549433 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27560555 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27560307 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 26736310 від 03 грудня 2015 року; індексний номер 17647464 від 02 грудня 2014 року; індексний номер 17767712 від 05 грудня 2014 року; індексний номер 17644881 від 02 грудня 2014 року; індексний номер 17884014 від 10 грудня 2014 року; індексний номер 26606885 від 30 листопада 2015 року; індексний номер 26808865 від 07 грудня 2015 року; індексний номер 26628301 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 35002376 від 28 квітня 2017 року; індексний номер 26748835 від 04 грудня 2015 року; індексний номер 26823629 від 07 грудня 2015 року; індексний номер 34687551 від 08 квітня 2017 року; індексний номер 18890003 від 27 січня 2015 року; індексний номер 26621979 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 25964642 від 09 листопада 2015 року; індексний номер 27090841 від 15 грудня 2015 року; індексний номер 25085386 від 06 жовтня 2015 року; індексний номер 23549344 від 10 серпня 2015 року; індексний номер 28881407 від 23 березня 2016 року; індексний номер 28159945 від 10 лютого 2016 року; індексний номер 35002707 від 28 квітня 2017 року; 26825260 від 07 грудня 2015 року.

Зазначена колективна скарга була мотивована тим, що:

1) положеннями договорів оренди земельних ділянок встановлено грошовий спосіб розрахунку як основний, однак не визначено ні форм такого способу розрахунків, ні порядку;

2) зі змісту норм чинного законодавства випливає, що виконання орендарем обов'язку дотримання меж земельної ділянки нерозривно пов'язане з передачею йому межових знаків відповідним актом, що є одним із заходів землеустрою. Відтак, ухилення від складання сторонами договорів оренди земельної ділянки акту прийому-передачі межових знаків на зберігання при укладенні таких договорів є порушенням вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій», що свідчить про їх невідповідність вимогам даного Закону;

3) отримання скаржниками земельних ділянок у власність відбувалось у період, коли розроблення проекту відведення земельної ділянки було обов'язковим елементом процедури отримання земельної ділянки у власність. Таким чином, проект відведення земельних ділянок, які становлять предмет договорів оренди, реєстрація яких оскаржується, є невід'ємною частиною таких договорів, поряд з іншими документами, зазначеними у статті 15 Закону України «Про оренду землі»;

4) у договорах оренди земельних ділянок, укладених до 05 квітня 2015 року, реєстрація яких оскаржується, відсутня одна з істотних умов (цільове призначення ділянок, які надаються в оренду), що свідчить про їх невідповідність вимогам абзацу 5 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

16.06.2017 р. листом № 4/КО-15745/19К позивачу було направлено копію даної колективної скарги та зазначено, що повідомлення про дату, час та місце її розгляду Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано у підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посилання з офіційного сайту Мін'юсту.

20.06.2017 р. за результатами розгляду даної колективної скарги від 06.06.2017 р. Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації складено висновок, яким задоволено колективну скаргу у повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року №№27558528, 27563563, 27557957, від 24 листопада 2016 року №32534532, від 01 грудня 2015 року №26650875, від 30 листопада 2015 року №26601644, від 26 грудня 2015 року №27547127, від 06 грудня 2015 року №26797494, від 01 грудня 2015 року №26631182, від 07 грудня 2015 року №26813468, від 26 грудня 2015 року №27549433, від 26 грудня 2015 року №27560555, від 26 грудня 2015 року №27560307, від 03 грудня 2015 року №26736310, від 30 листопада 2015 року №26606885, від 07 грудня 2015 року №26808865, від 01 грудня 2015 року №26628301, від 04 грудня 2015 року №26748835, від 07 грудня 2015 року №26823629, від 07 грудня 2015 року №26825260, від 05 січня 2015 року №26823629, від 02 грудня 2014 року №17647464, від 05 грудня 2014 року №17767712, від 02 грудня 2014 року №17644881, від 10 грудня 2014 року №17884014, від 27 січня 2015 року №1889003, від 06 жовтня 2015 року №25085386, від 10 серпня 2015 року №23549344, від 01 грудня 2015 року №26621979, від 15 грудня 2015 року №27090841, від 09 липня 2015 року №25964642, від 10 лютого 2016 року №28159945, від 23 березня 2016 року №28881407; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 квітня 2017 року №35002376 та вирішено внести запис про скасування запису № 20208328 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 квітня 2017 року № 35002707, вирішено внести запис про скасування запису №20208861 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 квітня 2017 року №34687551 та вирішено внести запис про скасування запису № 19879933 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

20.06.2017 р. на підставі вказаного висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерством юстиції України видано наказ № 1977/5, яким, зокрема, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 січня 2015 року №1889003, від 06 жовтня 2015 року №25085386, від 10 серпня 2015 року №23549344.

19.10.2017 р. до Міністерства юстиції України подано колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у якій заявники просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 14245837 від 02 квітня 2016 року, індексний номер 12872297 від 19 грудня 2015 року, індексний номер 17322346 від 03 листопада 2016 року, індексний номер 14243066 від 02 квітня 2016 року, індексний номер 17750420 від 28 листопада 2016 року, індексний номер 17164972 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 17165941 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 18134829 від 15 грудня 2016 року, індексний номер 18143543 від 15 грудня 2016 року, індексний номер 17165743 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 17165877 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 17322108 від 03 листопада 2016 року, індексний номер 14242992 від 02 квітня 2016 року, індексний номер 17623950 від 21 листопада 2016 року; індексний номер 17753926 від 28 листопада 2016 року, індексний номер 17727100 від 24 листопада 2016 року, індексний номер 16998606 від 17 жовтня 2016 року, індексний номер 10878063 від 17 серпня 2015 року, індексний номер 17487645 від 10 листопада 2016 року, індексний номер 17468640 від 10 листопада 2016 року, індексний номер 17136149 від 24 жовтня 2016 року, індексний номер 17791711 від 29 листопада 2016 року, індексний номер 16454039 від 15 вересня 2016 року, індексний номер 13207624 від 04 квітня 2016 року, індексний номер 12822618 від 21 грудня 2015 року, індексний номер 12812173 від 21 грудня 2015 року, індексний номер 12811702 від 21 грудня 2015 року, індексний номер від 10745452 від 07 серпня 2015 року, індексний номер 21292325 від 07 серпня 2015 року, індексний номер 22236247 від 18 серпня 2015 року, індексний номер 18867776 від 10 лютого 2016 року, індексний номер 18866756 від 25 лютого 2016 року, індексний номер 7283001 від 10 жовтня 2014 року, індексний номер 8440113 від 17 січня 2015 року, індексний номер 8431466 від 17 січня 2015 року, індексний номер 11962777 від 07 листопада 2015 року, індексний номер 20463787 від 15 травня 2017 року, індексний номер 20484550 від 07 серпня 2015 року, індексний номер 12300829 від 28 листопада 2015 року, індексний номер 17322416 від 03 листопада 2016 року.

Зазначена колективна скарга була вмотивована тим, що:

1) положеннями договорів оренди земельних ділянок встановлено грошовий спосіб розрахунку як основний, однак не визначено ні форм такого способу розрахунків, ні порядку;

2) зі змісту норм чинного законодавства випливає, що виконання орендарем обов'язку дотримання меж земельної ділянки нерозривно пов'язане з передачею йому межових знаків відповідним актом, що є одним із заходів землеустрою. Відтак, ухилення від складання сторонами договорів оренди земельної ділянки акту прийому-передачі межових знаків на зберігання при укладенні таких договорів є порушенням вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій», що свідчить про їх невідповідність вимогам даного Закону;

3) отримання скаржниками земельних ділянок у власність відбувалось у період, коли розроблення проекту відведення земельної ділянки було обов'язковим елементом процедури отримання земельної ділянки у власність. Таким чином, проект відведення земельних ділянок, які становлять предмет договорів оренди, реєстрація яких оскаржується, є невід'ємною частиною таких договорів, поряд з іншими документами, зазначеними у статті 15 Закону України «Про оренду землі»;

4) у договорах оренди земельних ділянок, укладених до 05 квітня 2015 року, реєстрація яких оскаржується, відсутня одна з істотних умов (цільове призначення ділянок, які надаються в оренду), що свідчить про їх невідповідність вимогам абзацу 5 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

01.11.2017 р. листом № 10/31315-0-33-17/19К Міністерство юстиції України надіслало на адресу ТОВ «Деремезна-Арго» копію колективної скарги від 19.10.2017 р. та повідомило, що про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано у підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посилання з офіційного сайту Мін'юсту.

16.11.2017 р. за результатами розгляду даної колективної скарги Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації склала висновок, яким скаргу задовольнила частково та скасувала рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 19 квітня 2016 року №29323873, від 21 грудня 2015 року №27336845, від 08 листопада 2016 року №32272034, від 07 листопада 2016 року №32260283, від 19 квітня 2016 року №29323014, від 01 грудня 2016 року №32661847, від 29 жовтня 2016 року №32114625, від 29 жовтня 2016 року №32115515, від 19 грудня 2016 року №33021420, від 20 грудня 2016 року №33029444, від 29 жовтня 2016 року №32115359, від 29 жовтня 2016 року №32115469, від 07 листопада 2016 року №32260072, від 19 квітня 2016 року №29322321, від 24 листопада 2016 року №32543509, від 01 грудня 2016 року №32665284, від 30 листопада 2016 року №32639787, від 20 жовтня 2016 року №31959023, від 20 серпня 2015 року №23801859, від 17 листопада 2016 року №32414727, від 17 листопада 2016 року №32396497, від 27 жовтня 2016 року №32088438, від 02 грудня 2016 року №32700636, від 19 вересня 2016 року №31449193, від 10 лютого 2016 року №28159466, 21 грудня 2015 року №27336933, 21 грудня 2015 року №27336494, від 21 грудня 2015 року №27336968, від 10 серпня 2015 року №23545024, від 08 липня 2017 року №36047717, від 08 вересня 2017 року №36979354, від 06 лютого 2017 року №3371949, від 16 лютого 2016 року №28267480, від 02 березня 2016 року №28542803, від 06 лютого 2017 року №33718533, від 10 жовтня 2014 року №16376543, від 20 січня 2015 року №18741398, від 20 січня 2015 року №18722758, від 09 листопада 2015 року №25968424, від 18 травня 2017 року №35244117, від 19 травня 2017 року №35264225, від 01 грудня 2015 року №26620811, від 07 листопада 2016 року №32260331, від 10 серпня 2015 року №23545330, від 21 серпня 2015 року №23855009, від 10 серпня 2015 року №23546518.

23.11.2017 р. на підставі зазначеного висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерством юстиції України прийнято наказ № 3758/5, яким, зокрема, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 21 грудня 2015 року №27336933, від 21 грудня 2015 року №27336494, від 21 грудня 2015 року №27336968, від 10 серпня 2015 року №23545024, від 10 жовтня 2014 року №16376543, від 20 січня 2015 року №18741398, від 20 січня 2015 року №18722758, від 10 серпня 2015 року №23545330.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 р. № 37/5 (далі - Положення № 37/5), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 2 Закону № 1952-VI закріплено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1952-VI передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-VI систему органів у сфері державної реєстрації становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) інші суб'єкти державної реєстрації.

Частиною 2 статті 5 Закону № 1952-VI визначено, що до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації належить, зокрема: розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов'язкових до виконання суб'єктами державної реєстрації рішень, передбачених цим Законом.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-VI державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону № 1952-VI передбачено порядок проведення державної реєстрації прав:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-VI).

Статтею 23 Закону № 1952-VI передбачено випадки, коли розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором.

У ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1952-VI визначено випадки, коли в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

Статтею 37 Закону № 1952-VI регламентовано порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Так, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема, про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором.

Відповідно до п. 2 Положення № 37/5 Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених, зокрема, Законом № 1952-VI та Порядком № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Підпунктом 2 пункту 5 Порядку № 1128 визначено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги.

У п. 8 Порядку № 1128 визначено, що під час розгляду скарги по суті Комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду (п. 9 Порядку № 1128).

Відповідно до п.п. 10-12 Порядку № 1128 суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

У разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, ними надається копія відповідного рішення суду на засідання комісії.

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Висновок комісії, на підставі якого суб'єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов'язково містить інформацію про те, що:

1) рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації;

2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов'язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб'єктом розгляду скарги рішень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 2 частини шостої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано процедуру звернення особи зі скаргою до Міністерства юстиції України та її розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Міністерством юстиції України було завчасно, 16.06.2017 р. та 01.11.2017 р., доведено до відома позивача про надходження колективних скарг від 07.06.2017 р. та від 19.10.2017 р., надіслано їх копії, а також повідомлено, що відомості про дату, час та місце їх розгляду будуть оприлюднені в підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посилання з офіційного сайту Мін'юсту.

Таким чином, відповідачем-1 доведено до відома позивача повну інформацію щодо надходження відповідних скарг, їх зміст та порядок оприлюднення відомостей про дату, час та місце їх розгляду, а на офіційному сайті Мін'юсту за вищевказаними посиланнями були оприлюднені відповідні оголошення /Т.1 а.с.188-189/.

Отже, Міністерством юстиції України було дотримано вимоги п.п.10-11 Порядку № 1128, який визначає процедуру розгляду скарг відповідно до Закону № 1952-VI, та забезпечено позивачу реальну можливість бути присутнім на засіданні Комісії та реалізувати своє право на захист.

Водночас, колегія суддів зазначає, що реалізація особою наданих їй прав залежить від її власного волевиявлення.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги й те, що позивачем стосовно однієї з колективних скарг від 19.10.2017 р. було складено письмові пояснення від 09.11.2017 р. № 121 за підписом директора ТОВ «Дремезна - Агро» /Т.1 а.с.85-87/, що також переконує судову колегію у тому, що позивач був обізнаний щодо надходження такої скарги та її змісту, але не скористався своїм правом та не прибув на засідання Комісії у визначені дату та час.

Разом з тим, законодавством, зокрема п. 9 Порядку № 1128, прямо передбачено можливість розгляду Комісією скарги за відсутності зацікавлених осіб, належним чином повідомлених про такий розгляд.

Тож, доводи апелянта про те, що він не був повідомлений про розгляд вищезазначених колективних скарг від 07.06.2017 р. та від 19.10.2017 р., спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Посилання апелянта на те, що з оголошення на сайті Міністерства не можливо встановити, яка саме скарга призначена до розгляду, також спростовуються матеріалами справи, а саме витягами відповідних оголошень з сайту Мінюсту, в якій чітко вказано місце розгляду, дата, час та конкретна інформація, яка надає можливість ідентифікувати скарги /Т.1 а.с.88-89/.

Твердження апелянта про те, що скаржниками було порушено 60-ти денний строк звернення до Міністерства юстиції України зі скаргами на реєстраційні рішення, оскільки договори оренди зі скаржниками були укладені ще у 2014-2015 рр., колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Так, законодавство, а саме ст. 37 Закону № 1952-VI, моментом, з якого розпочинається перебіг вказаного строку визначає, зокрема, день, коли особа дізналася про порушення її прав. Водночас, скаржники у колективних скаргах від 06.06.2017 р. та від 19.10.2017 р. посилалися на те, що про порушення своїх прав вони дізнались з інформаційних довідок, отриманих ними 19.05.2017 р., 28.09.2017 р., 17.10.2017 р., які були долучені ним до матеріалів вказаних скарг та прийняті до уваги відповідачем-1 при вирішенні питання щодо їх розгляду по суті.

У свою чергу, доводи апелянта щодо пропуску заявниками вказаного строку та відсутності у Комісії Мінюсту підстав для їх розгляду по суті ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються належними та допустимими у розумінні ст.ст. 73,74 КАС України доказами.

Повно та всебічно аналізуючи всі доводи апелянта та перевіряючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів також звертає увагу на те, що підставами для прийняття спірних наказів, рішень та для скасування записів стало не дотримання суб'єктами оскарження вимог Закону № 1952-VI, зокрема не встановлення належним чином відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на відповідні земельні ділянки та їх обтяженнями, вчинено реєстраційні дії за відсутності витягів з Державного земельного кадастру та актуальної інформації про чинні правовідносини оренди (суборенди) земельної ділянки, не витребувано від органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та здійснює ведення Державного земельного кадастру, який є розпорядником інформації, відомості про зареєстровані до 01.01.2013 р. речові права на відповідні ділянкт.

Крім того, оскаржувані заявниками реєстраційні дії були проведені за відсутності статутів орендарів, документів, що є невід'ємними частинами договорів оренди відповідно до Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваних рішень), оскільки договори оренди були укладені до 05.04.2015 р., актів акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), актів приймання-передачі об'єктів оренди, копій державних акту на право власності на земельні ділянки та будь-яких інших документів, що додаються до договору.

Також спірні реєстраційні дії були вчинені на підставі договорів оренди землі, які були подані державним реєстраторам для проведення державної реєстрації права оренди на земельні ділянки за ТОВ «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО», які відповідали типовому договору оренди землі, затвердженому постановою КМУ від 03.03.2004 р. № 220, а також на підставі договорів, деякі з яких містили дописки та виправлення (саме на підставі такого договору прийнято рішення від 20.01.2015 р. № 18741398).

З огляду на це, колегія суддів вважає, що висновки Комісії, які в наступному були затверджені спірними наказами Мінюсту, щодо прийняття з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації прав оскаржуваних заявниками реєстраційних рішень стосовно прав ТОВ «Дремезна - Агро» є виваженими, обґрунтованими, безсторонніми, розсудливими та правомірними.

Водночас, доводи апелянта щодо правомірності реєстраційних рішень, які були скасовані оскаржуваними ним наказами Мінюсту, та про відсутність достатніх правових підстав для їх скасування спростовуються матеріалами справи та до уваги колегією суддів не приймаються.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: