Справа № 686/1775/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/1775/19

Головуючий у 1-й інстанції: Чевилюк З.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

25 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4БЧАА в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №4БЧАА в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення Серії НК № 296771 від 10 січня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.144 КАС України та накладення адміністративного стягнення у вигляді 680 грн. штрафу, а справу про адміністративне правопорушення, закрити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою скасувати постанову про адміністративне правопорушення Серії НК № 296771 від 10 січня 2019 року, а справу про адміністративне правопорушення, закрити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що на момент притягнення позивача до відповідальності за правопорушення, зазначене в оскаржуваній постанові, була чинною постанова Серія НК №288032 від 22.11.2018, якою притягнуто за це ж правопорушення іншу особу, в результаті чого відбулось подвійне притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення одного і того ж правопорушення.

Апелянт просив звернути увагу, що суд першої інстанції дійшов висновку про порушення позивачем норм ДСТУ 3587-95, які в постанові про адміністративне правопорушення відсутні.

В той же час інспектор роти №4БЧАА вказав в постанові лише назву нормативного акту-ДБН В2.3-5:2018, при цьому не конкретизував, яку саме норму ДБН ОСОБА_2 порушено.

Крім того, вказане в оскаржуваній постанові місце вчинення правопорушення не відповідає адресі ділянки дороги, на якій проводились ремонтні роботи по облаштуванню пішохідної доріжки.

Також скаржник наголошував на тому, що до постанови про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.140 КУпАП обов'язково має бути долучений акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду не надіслано.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії НК №296771 від 10.01.2019, винесеною інспектором роти №4БЧАА в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у розмірі 680 грн.

Вважаючи вказану постанову відповідача незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи, знайшов підтвердження факт порушення позивачем п.1.5 ПДР України, а отже приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У п.1.5 ПДР України зазначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

За ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі відповідальність за які передбачена ч.3 ст. 140 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У пункті 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція) зазначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності слугувало те, що 19.11.2018 о 14:00 в м.Хмельницький по вул.Зарічанська,54, останній, будучи відповідальною посадовою особою, а саме-виконуючим обов'язки директора КП "Хмельницькбудзамовник", не облаштував місця виконання робіт відповідними технічними засобами регулювання дорожнього руху, чим порушив вимоги ДБН В23-5:2018, п.5.6.6 ДСТУ 3090, п.1.5 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.140 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.140 КУпАП порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян-суб'єктів господарської діяльності-у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Організацію робіт з експлуатації міських вулиць та доріг визначено ДСТУ 3090-95.

Як вбачається з постанови Серії НК № 296771 від 10 січня 2019 року, в останній вказано, що позивачем порушено п.5.6.6 ДСТУ 3090-95, однак такий пункт відсутній в вищезазначеному нормативно-правовому акті. В той же час вказаний стандарт містить пункти 5, який складається із 24 підпунктів, та 6-із 14 підпунктів. Між тим, зі змісту оскаржуваної постанови неможливо визначити, який із них мав на увазі відповідач.

Колегія суддів звертає увагу, що в постанові також не вказано, які саме із вимог ДБН В23-5:2018 "Вулиці та дороги населених пуктів", на які посилається інспектор Крушельницький Б.А., не дотримано ОСОБА_2, що вплинуло на порушення п.1.5 ПДР України.

Проте, колегія суддів вважає, що посилання відповідача у спірній постанові виключно на п.1.5 Правил дорожнього руху є недостатнім, оскільки даним пунктом лише визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки містить виключно загальні фрази.

Також, відповідно до ч.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 139, частиною четвертою статті 140 КУпАП або постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою-третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про:

1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху;

2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху;

3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття;

4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу;

5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху;

6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій;

7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що при дослідженні наданих відповідачем доказів, Акта обстеження ділянки вулично-шляхової мережі не виявлено.

Із фотознімків, які знаходяться в матеріалах справи неможливо встановити час, яка саме ділянка та на якій автодорозі на них зображені.

Крім того, місцем вчинення правопорушення в оскаржуваній постанові вказано вул. Зарічанська,54. Згідно тверджень позивача, вказана адреса не відповідає адресі ділянки дороги на якій проводились роботи по облаштуванню пішохідної доріжки. Також ОСОБА_2 вказує на те, що за правопорушення, зафіксоване в постанові Серії НК № 296771 від 10 січня 2019 року, де 22.11.2018 інспектором відділу БДР УПП в Хмельницькій області ОСОБА_4 постановою Серії НК №288032, вже притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 Постанова Серії НК №288032 скасована в судовому порядку, однак на момент винесення постанови Серії НК № 296771 не набула чинності, а відтак за одне і те ж правопорушення накладено адміністративне стягнення на двох осіб.

В той же час, на спростування таких доводів, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою вказаної статті визначено, що адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, передбаченого процесуальним законодавством обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення не виконав, зокрема, матеріали справи окрім оскаржуваної постанови, не містять жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження обставин, зазначених в спірному акті, а також не надано відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не наведено та не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, за наведених вище обставин колегія суддів не може вважати спірну постанову законною, а тому вважає помилковими висновки суду першої інстанції про її правомірність та відсутність підстав для скасування останньої.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з приняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.77, 205, 243, 264, 272, 268, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4БЧАА в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови скасувати.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії НК №296771 від 10.01.2019, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.144 КАС України.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.3 ст.140 Кодексу України про адміністративне правопорушення, закрити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7