Справа № 520/3351/19
Суддя: Мінаєва К.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 квітня 2019 р. № 520/3351/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мінаєвої К.В.,

секретаря судового засідання Самігулліної К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (вул. 50 років Перемоги, буд.18, м.Люботин, Харківський район, Харківська область, 62433, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 4 пов., м.Харків, 61022, ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1, з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 15.04.2019 року, просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_2:

- від 16.08.2018 р. про стягнення виконавчого збору у ВП №49699285;

- від 20.08.2018 р. про відкриття виконавчого провадження у ВП №57033991;

- від 27.11.2018 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №57033991;

2. Зобовязати Міськрайонний ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області усунути порушення прав ОСОБА_1, направлене на стягнення з нього подвійної суми виконавчого збору та стягнення його без реального виконання рішення суду, наступним шляхом:

- скасувати заходи, передбачені постановою головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 27.11.2018 р. у виконавчому провадженні №57033991, щодо звернення стягнення на доходи ОСОБА_1, які останній отримує у Головному управлінні ПФУ у Харківській області, здійснення відрахувань з доходів ОСОБА_1 як боржника на користь держави у розмірі 20% щомісяця, зобовязання підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів позивача як боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення;

- подати органу казначейства подання про повернення з Державного бюджету перерахованих в рахунок погашення виконавчого збору сум, стягнутих з пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 на депозитний рахунок Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області;

- повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області стягнуті відповідно до постанови головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_2від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 суми пенсії.

3. Судові витрати, які поніс позивач у звязку з підготовкою та розглядом справи, та які будуть документально підтверджені, стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в межах виконавчого провадження №49699285, за виконавчим листом від 27.03.2015 р. №630/133/14-ц, який було повернуто державним виконавцем стягувачу за його заявою та виконавче провадження по якому завершено, постановою від 16.08.2018 р. встановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 15810,25 грн., при цьому фактичного примусового виконання судового рішення не здійснювалось. Позивач також зазначає, що в той же час постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження №57296018, в межах якого стягнуто з ОСОБА_1 всю суму за виконавчим листом від 27.03.2015 р. №630/133/14-ц, а також стягнуто основну винагороду приватного виконавця у сумі 15810,25 грн. Крім того, позивач оскаржує постанову державного виконавця від 27.11.2018 р. №57033991, яка винесена на підставі постанови у виконавчому провадженні №49699285, за якою постановлено звернути стягнення на доходи ОСОБА_1 у сумі 16010,25 грн. Отже, не погоджуючись з подвійним стягненням з позивача суми виконавчого збору, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає дії державного реєстратора правомірними, вчиненими відповідно положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Також відповідач зазначив, що позивач ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження 06.11.2018 року та був обізнаний з прийнятими постановами державного виконавця, в тому числі з постановою про стягнення виконавчого збору, однак, до суду за їх оскарженням звернувся лише у квітні 2019 року.

Ухвалою суду від 05.04.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано час для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви та справа призначена до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 17.04.2019 р.

На виконання ухвали суду про витребування доказів по справі від 17.04.2019 р. Головне управління Пенсійного фонду України засобами електронного звязку 22.04.2019 року направило суду інформацію щодо стягнення коштів з пенсійних виплат ОСОБА_1

25.04.2019 року позивач надав через канцелярію суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження. Відповідач у судове засідання не прибув, електронною поштою 25.04.2019 р. направив заяву про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою суду від 25.04.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

За правилами, встановленими ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Справа розглянута у строк, передбачений ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України. Повний текст складено за правилами ч.4 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Повно та всебічно зясувавши обставини в адміністративній справі, дослідивши надані докази, надавши оцінку всім аргументам учасників справи проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.10.2014 р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 158102,50 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1581,03 грн. За вказаним рішенням Люботинським міським судом Харківської області виданий виконавчий лист від 27.03.2015 р. №630/133/14-ц.

Примусове виконання рішення суду від 29.10.2014 р. здійснювалось у межах виконавчого провадження №49699285 Міськрайонним ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області. 16.08.2018 року за заявою стягувача на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист від 27.03.2015 р. №630/133/14-ц повернуто стягувачу без виконання, а виконавче провадження завершене. Постановою державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області від 16.08.2018 р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №49699285 постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 15810,25 грн. (а.с.12). Постановою від 20.08.2018 року відкрито виконавче провадження №57033991 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 15810,25 грн. (а.с.13).

Судом також встановлено, що постановою приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження від 25.09.2018 р. №57296018. Відповідно постанови приватного виконавця ОСОБА_4 від 25.09.2018 р. про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №57296018, з боржника підлягає стягненню основна винагорода приватного виконавця у розмірі 10% від суми боргу за виконавчим документом, а саме 15810,25 грн. (а.с.17)

27.11.2018 року державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.11.2018 р. у ВП №57033991. Постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1, у сумі 20% до виплати загальної суми боргу 16010,25 грн. Оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером, відрахування від доходів боржника здійснює Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. (а.с.14). Супровідним листом від 27.11.2018 р. №45679 постанова державного виконавця від 27.11.2018 р. була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 та Головному управлінню ПФУ в Харківській області. (а.с.66)

17.12.2018 року приватним виконавцем прийнято постанову в межах виконавчого провадження №57296018, та було стягнуто солідарно всю суму (158102,50 грн.) з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за виконавчим листом №630/133/14-ц. (а.с.16). На підтвердження стягнення коштів у сумі 158102,50 грн. з позивача в матеріалах справи наявні платіжне доручення від 17.12.2018 р. №652 на суму 2162,05 грн. за повернення невикористаної частини авансового внеску за ВП №57296018 та платіжне доручення від 12.12.2018 р. №630 на суму 158102,50 грн. з призначенням платежу кошти, стягнені з боржника ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_1 по справі №630/133/14-ц ВП №57296018. (зв. бік а.с.15)

Також в матеріалах справи містяться платіжні доручення: №631 від 12.12.2018 р. на суму 15810,25 грн. з призначенням платежу основна винагорода приватного виконавця ВП №57296018, та №653 від 17.12.2018 р. на суму 1000,00 грн. з призначенням платежу компенсація використаної частини авансового внеску за ВП №57296018, боржник ОСОБА_1 (а.с.15)

03.04.2019 року постановою державного виконавця у ВП №57033991 зупинено вчинення виконавчих дій щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 15810,25 грн. на підставі ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 22.03.2019 р. по справі №630/133/14-ц про зупинення виконавчих дій. (а.с.72-73) Зазначена постанова направлена боржнику ОСОБА_1 засобами поштового звязку (а.с.74-75).

З наданої Головним управлінням ПФУ в Харківській області інформації слідує, що на підставі постанови від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 Управлінням утримано та перераховано з пенсії ОСОБА_1:

- у березні 2019 р. 2068,65 грн.;

- у квітні 2019 р. 2068,65 грн.

Грошові кошти були перераховані на р/р 0976 Державної казначейської служби. Також Управління повідомило, що 05.04.2019 р. до Управління надійшла постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 03.04.2019 р. ВП №57033991 по постанові від 27.11.2018 р. ВП №57033991. Стягнення припинено з 01.05.2019 р. та зазначена постанова повернута 10.04.2019 р. до Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області з відміткою про припинення стягнення. (а.с.126)

Вважаючи незаконним подвійне стягнення - виконавчого збору на користь держави та основної винагороди приватному виконавцю, що по суті своїй позивач вважає тотожними поняттями, ОСОБА_1 звернувся до суду для оскарження прийнятих постанов у виконавчих провадженнях.

Суд вважає необхідним зазначити щодо строку звернення до суду з даним позовом наступне.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України унормовані особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Відповідно п.1 ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч.1 ст.271 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Згідно положень ч.2 ст.74 закону України «Про виконавче провадження»: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 06.11.2018 р. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №49699285. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження державним виконавцем було повідомлено ОСОБА_1 про те, що засобами поштового звязку йому направлено постанови, наявні в матеріалах. Зазначені обставини підтверджені позивачем у судовому засіданні, та не заперечувались представником відповідача. На момент ознайомлення позивача в матеріалах виконавчого провадження була наявна постанова від 16.08.2018 р. про стягнення виконавчого збору у ВП №49699285. Як пояснив представник позивача, ОСОБА_1 бажав після отримання та ознайомлення з відповідними постановами оскаржити їх у суді, однак, протягом тривалого часу не отримував кореспонденцію поштою, через що 14 березня 2019 року позивач знову звернувся до відділу виконавчої служби з клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №57033991. В той же час з пенсії позивача за березень та травень 2019 року почали здійснювати відрахування, що також спонукало позивача повторно звернутись до державного виконавця та ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положень п.2.10, 2.12 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, вихідна кореспонденція відправляється через діловода не

пізніше наступного робочого дня після підписання (затвердження)

документа (супровідного листа). Для реєстрації таких документів у

Відділі ведеться Журнал реєстрації вихідної кореспонденції. У разі направлення документів виконавчого провадження рекомендованими листами діловодом складаються реєстри на

відправлення рекомендованої кореспонденції.

З положень ч.1 ст.28 ст.1 Закону №1404-VIII вбачається, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Під час розгляду встановлено, що постанова від 16.08.2018 р. була направлена рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить наявний в матеріалах справи реєстр поштових відправлень №12880 від 10.10.2018 р., однак з наданого реєстру неможливо встановити, які саме постанови були направлені позивачу державним виконавцем. (а.с.74-75). Крім того, доказів вручення позивачу постанови від 16.08.2018 р. суду не надано, як і не надано доказів вручення ОСОБА_1 постанов від 20.08.2018 р. та 27.11.2018 р. Позивач 20.03.2019 року подав скаргу на рішення та дії виконавця до Люботинського міського суду Харківської області, однак, судом ухвалено рішення про закриття провадження через не підсудність, представником ОСОБА_1 подано адміністративний позов до Харківського окружного адміністративного суду 04.04.2019 року. Враховуючи викладені обставини, обґрунтовані очікування та законні сподівання позивача на отримання постанов державного виконавця засобами поштового звязку з моменту першого його ознайомлення з матеріалами, а саме з 01.11.2018 р., суд вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, інших органів та посадових осіб, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до положень ст.42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з:

- виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

- стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Закону №1404-VIII (в редакції від 17.06.2018 року), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За правилами, встановленими п.5 ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. Відповідно ч.8 ст.27 зазначеного Закону, під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

Відповідно ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З положень ч.4 ст.42 Закону №1404-VIII слідує, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Так, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ суд доходить висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Слід зазначити, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.02.2019 р. у справі №819/1116/17.

Відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

У судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що виконавчий збір стягується незалежно від того, чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом. Однак суд зазначає, що у разі стягнення виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, створюються умови для стягнення з ОСОБА_1 подвійної суми виконавчого збору.

З урахуванням викладених положень, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. З цього приводу суд зазначає, на момент прийняття постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору з позивача 16.08.2018 року, Закон України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на той момент, передбачав стягнення винагороди у разі виконання рішення. Однак, фактично суми за виконавчим листом від 27.03.2015 р. №630/133/14-ц не стягнуті.

Отже, суд вважає, виконавчий збір у сумі 15810,25 грн. не підлягає стягненню з позивача, оскільки державним виконавцем фактично не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум у розмірі 158102,50 грн., а тому, постанова про стягнення виконавчого збору від 16.08.2018 року у ВП №49699285 винесена всупереч ст.27 Закону №1404-VIII.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що державний виконавець не мав підстав для прийняття постанови від 16.08.2018 р., у зв'язку з виконанням рішення приватним виконавцем, оскільки на час її прийняття рішення виконано не було.

Враховуючи наявність підстав для скасування постанови від 16.08.2018 р. про стягнення виконавчого збору у ВП №49699285, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині скасування постанов від 20.08.2018 р. про відкриття виконавчого провадження у ВП №57033991 та від 27.11.2018 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №57033991, як таких, що прийняті на виконання постанови від 16.08.2018 р., а доводи відповідача про правомірність їх прийняття не впливають на наявність підстав скасування зазначених постанов.

Щодо позовних вимог про зобовязання Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області усунути порушення прав ОСОБА_1, направлене на стягнення з нього подвійної суми виконавчого збору та стягнення його без реального виконання рішення суду шляхом скасування заходів, які передбачені постановою головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 27.11.2018 р. у виконавчому провадженні №57033991 щодо звернення стягнення на доходи ОСОБА_1, суд зазначає, що вказані заходи здійснюються згідно постанови від 27.11.2018 р., тому по суті є тотожними з вимогами про скасування зазначеної постанови, отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про подачу органу казначейства подання про повернення з Державного бюджету перерахованих в рахунок погашення виконавчого збору сум, стягнутих з пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 на депозитний рахунок Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області та щодо повернення ОСОБА_1 з депозитного рахунку Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області стягнуті відповідно до постанови головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_2від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 суми пенсії, суд вважає взаємовиключними з огляду на наступне.

При розгляді справи встановлено, що кошти, які утримані з ОСОБА_1 в сумі 4137,30 грн., знаходяться на депозитному рахунку Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області та не перераховані до Державного бюджету, тому суд вважає відсутні підстави для їх задоволення.

Щодо повернення ОСОБА_1 з депозитного рахунку Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області стягнуті відповідно до постанови головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_2від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 суми пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1404-VIII: органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Відповідно до ст.68 Закону 1404-VIII, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що з пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за березень 2019 року та квітень 2019 року перераховано частину пенсійних виплат позивача у розмірі 20% на депозитний рахунок Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області у сумі 4137,30 грн. (а.с.137)

Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Пунктом 1 Розділу VІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках.

З урахуванням викладеного суд зазначає, оскільки судом скасовано постанову державного виконавця від 27.11.2018 р. про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1, задля належного захисту прав позивача, суд задовольняє позовні вимоги щодо повернення ОСОБА_1 з депозитного рахунку Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області, стягнутих відповідно до постанови головного державного виконавця від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 сум пенсії (сума, яку стягнуто з пенсії позивача, на момент прийняття рішення в адміністративній справі).

Щодо вимог позивача про повернення судових витрат, які позивач поніс у звязку з підготовкою та розглядом справи, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надані докази, що підтверджують розмір понесених витрат відповідно до ч.3 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв'язку з чим відсутні підстави для їх повернення.

За правилами ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладених обставин справи та аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст.72-77, 242-246, 255, 268-272, 287, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вул. 50 років Перемоги, буд. 18, м.Люботин, Харківський район, Харківська область, 62433, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 4 пов., м.Харків, 61022, ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_2:

- від 16.08.2018 р. про стягнення виконавчого збору у ВП №49699285;

- від 20.08.2018 р. про відкриття виконавчого провадження у ВП №57033991;

- від 27.11.2018 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №57033991.

Зобовязати Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області стягнуті відповідно до постанови головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 27.11.2018 р. у ВП №57033991 суми пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2019 року.

Суддя Мінаєва К.В.