Справа № 640/213/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26 квітня 2019 року № 640/213/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БВ ГРУПП» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

04.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «БВ ГРУПП» (ТОВ «БВ ГРУПП») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Державної архітектурно-будівельної інспекції України (ДАБІ України) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 10.10.2016 №162 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації», яким скасовано реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2011 №КВ8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» та скасовано реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва»;

- зобов'язання ДАБІ України вчинити дії щодо включення (відновлення) запису про реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2011 №КВ8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» та Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ 8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для скасування декларацій про початок виконання будівельних робіт та про про готовність об'єкта до експлуатації є виявлення Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом. Однак, в даному випадку відсутні підстави вважати групу нежитлових приміщень №83-84, 85 на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва об'єктом самочинного будівництва.

Позивач звернув увагу на порушення порядку скасування вказаних декларацій. Так, всупереч вимогам законодавства рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 10.10.2016 №162 прийняте не за наслідками державного архітектурного-будівельного нагляду, що здійснюється у формі перевірок, а на підставі службової записки. Крім того, минув передбачений законодавством тримісячний строк перевірки достовірності вказаних декларацій.

Також позивач зазначив, що декларації про початок виконання будівельних робіт та про про готовність об'єкта до експлуатації за своєю природою є актами індивідуальної дії та вичерпали свої дію у зв'язку із їх виконанням, адже будівельні роботи завершені.

Тому, на думку позивача, прийняття оскаржуваного рішення від 10.10.2016 №162 про скасування реєстрації вказаних декларацій відбулось за відсутності правових підстав для цього.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 09.01.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено дійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, а також залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - замовника будівництва групи нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва.

Представник ДАБІ України подав відзив на адміністративний позов ТОВ «БВ ГРУПП» в якому вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зазначив, що посадові особи органу архітектурно-будівельного контролю діяли у відповідності до чинного законодавства.

Пояснив, що на підставі звернення Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2» від 27.09.2016 №5 проведено позапланову перевірку на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва, нежитлові приміщення з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85). В ході перевірки встановлено, що на 19 та 20 поверхах житлового будинку на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва розташовані нежитлові приміщення, які експлуатуються в якості офісу. При цьому, відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта: «Житловий будинок з приміщенням громадського обслуговування за адресою вул. Миколи Кравченка, 5-19 (будівельна адреса) у Шевченківському районі м. Києва», затвердженого Управлінням ДАБК м. Києва від 13.04.2007 №156, кількість поверхів за проектом 18-19 за архітектурно-технічним паспортом/за довідкою БТІ 18-19 поверхів, приймається в експлуатацію тільки житлова частина, без вбудованих приміщень. Отже, реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва проведена з порушенням державних будівельних норм, в частині відсутності 20-го поверху житлового будинку на час прийняття його в експлуатацію.

З огляду на встановлення вказаного факту, Департаментом правомірно прийняте рішення від 10.10.2016 №162. Вказане рішення направлено замовнику будівництва ОСОБА_1, який не скористався правом на оскарження цього рішення.

Також, представник ДАБІ України зауважив, що рішення від 10.10.2016 №162 безпосередньо не стосується ТОВ «БВ ГРУПП», жодного рішення щодо позивача не приймалось, тому оскаржуване рішення не порушує прав позивача, а отже не породжує права на захист його прав шляхом скасування такого рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі №22-ц-796/12105/2014, 18.10.2004 між ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» та АКБ «Київ» укладено договір №05-19/0119 про участь у фонді фінансування будівництва технічного приміщення загальною площею 204,4 кв.м. на 19 поверсі будинку на вул. М. Кравченка, 5-19 в м. Києві.

06.10.2005 між ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» та ОСОБА_3 укладено договір уступки права вимоги за договором №05-19/0119 від 18.10.2004 про участь у фонді фінансування будівництва.

03.05.2006 між ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» та ЗАТ «Канівбуд», в особі голови правління ОСОБА_1, укладено інвестиційно-підрядний договір на виконання будівельних робіт завершальної частини будинку з облаштуванням тераси на вул. М. Кравченка, 5-19 Шевченківського району, за умовами якого ЗАТ «Канівбуд» забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання будівельних, монтажних, проектних, пусконалагоджувальних, інших робіт, пов'язаних з будівництвом завершальної частини будинку та облаштуванням тераси, що знаходиться в місті Києві, вул. Кравченка, номер будинку 5-19 (нова адреса - Чорновола 2).

29.12.2006 між ЗАТ «Канівбуд» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення майнових прав за інвестиційно-підрядним договором на виконання будівельних робіт завершальної частини будинку з облаштуванням тераси на вул. М. Кравченка, 5-19 в м. Києві від 03.05.2006, за умовами якого ЗАТ «Канівбуд» передає, а ОСОБА_1 приймає належні ЗАТ «Канівбуд» майнові права (право вимоги) у ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» на отримання у власність збудованих ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» нежитлових приміщень, що розташовані на 20 (двадцятому), поверсі будинку на вул. М. Кравченка, номер 5-19 (будівельна адреса), вул. Чорновола, 2 (поштова адреса) м. Києва, загальною площею 213,3 кв.м.

Розпорядженням голови Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.03.2007 №407 будинок за адресою м. Київ, вул. Чорновола, 2 (вул. Кравченко, 5-19 в Шевченківському районі м. Києва) прийнятий за актом в експлуатацію.

23.04.2007 за №156 Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю мііста Києва зареєстровано акт від 30.03.2007 №407 державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, за будівельною адресою І-й пусковий комплекс, вул. М. Кравченка, 5-19 (будівельна адреса) у Шевченківському районі м. Києва, нове будівництво «Житловий будинок з приміщенням громадського обслуговування» за адресою вул. М. Кравченка, 5-19 у Шевченківському районі м. Києва. Замовник будівництва ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс».

Згідно акту від 30.03.2007 №407 кількість поверхів за проектом 18-19 за архітектурно-технічним паспортом/за довідкою БТІ 18-19 поверхів.

21.12.2007 складено акт про передання нежитлових приміщень площею 359.6 кв.м. на вул. Чорновола, 2 (Кравченка, 5-19) в м. Києві від ТОВ «Концерн «Екоп» ОСОБА_1 згідно з інвестиційним контрактом №5-19/19/н-ж від 15.09.2015. Інвестиційний контракт №5-19/19/н-ж від 15.09.2015 укладено між АКБ «Київ» та ОСОБА_6 З контракту вбачається, що АКБ «Київ» діє на підставі угоди №02/5-19 від 27.07.2004 з ТОВ «Концерн «Екоп» та АКБ «Київ» виступає від імені ТОВ «Концерн «Екоп». Відповідно до цього контракту ОСОБА_6 виступає довірителем і передає кошти банку в довірче управління для подальшого набування об'єкту інвестування, яким є 359.6 кв.м. на вул. Чорновола, 2 (Кравченка, 5-19) в м. Києві.

28.12.2007 укладено додаткову угоду №1 до договору від 18.10.2004 №05-19/0119 між ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» та АКБ «Київ» про внесення змін щодо об'єкту будівництва: 19 поверх будинку №2 по вул. Чорновола в м. Києві, технічне приміщення №83 загальною площею 225.3 кв.м.

18.04.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за договором від 18.10.2004 №05-19/0119 між ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» та АКБ «Київ» та додаткової угоди до нього №1 від 28.12.2007.

06.05.2008 АКБ «Київ» відповідно до договору від 18.10.2004 №05-19/0119, додаткової угоди від 28.12.2007 та договору про відступлення права вимоги від 18.04.2008 передав за актом приймання-передання технічне приміщення №83 площею 223,5 кв.м. на вул. М. Кравченка, 5-19 в м. Києві ОСОБА_1

27.01.2011 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві за №КВ8 зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва». Замовник будівництва ОСОБА_1

28.09.2011 складено акт №6 про готовність вбудованого нежитлового приміщення житлового будинку з приміщенням громадського обслуговування населення та трансформаторної підстанції на вул. М. Кравченка, 5-19 в м. Києві.

16.02.2012 за №КВ8 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва». Замовник будівництва ОСОБА_1

Також відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі №22-ц-796/12105/2014, 27.07.2012 Головним управлінням комунальної власності міста Києва видане свідоцтво на право власності САЕ №539858, яке зареєстроване КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, право власності на нежитлові приміщення з №1 по №28, №ХІІІ, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85) площею 968, 50 кв.м., які розташовані в м. Києві на вул. Чорновола В'ячеслава, 2 за ТОВ «Помічниця».

Власником нежилого приміщення з №1 по №28, №ХІІІ, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85) загальною площею 968,50 кв.м., в буд. №2 на вул. В. Чорновола в м. Києві згідно із свідоцтвом про право власності №625-К від 27.07.2012, виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), станом на час постановлення ухвали Апеляційного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі №22-ц-796/12105/2014, є ТОВ «Помічниця».

У постанові Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі №910/8507/14 зазначено, що: «… в технічному паспорті на нежитловий будинок (приміщення) в м. Києві на вул. В. Чорновола, 2 (приміщення №83-84, 85) зазначений план за поверхами на будівлю літер «А», крім того у свідоцтві про право власності також біля номеру будинку в дужках зазначена літера А.

Водночас, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.03.2001 №127, нерухоме майно підлягає технічній інвентаризації комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 3.1 Інструкції на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти, встановлюється вартість об'єктів, зокрема, визначаються площі і об'єкти будинків, допоміжних будівель та споруд, визначається будівельна та інвентаризаційна вартість будинків, зокрема, прибудови, підвали (цокольні поверхи, погреби під будинками). На кожний об'єкт створюється окрема інвентаризаційна справа і запроваджується літерування та нумерація будинків, допоміжних будівель та споруд.

Тобто, вказана біля номеру будинку в дужках літера А була присвоєна об'єкту нерухомого майна Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна під час технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа №32415) та складання технічного паспорту, яке по суті є прибудовою до вже існуючого багатоквартирного будинку №2, що розташований на вул. В. Чорновола в м. Києві.

Отже, літера А не є частиною поштової адреси приміщення, а являється його технічним ідентифікатором.

Це підтверджується тим, що на лицьовому аркуші технічного паспорта вказано, що приміщення розташовано за адресою: м. Київ, вул. В. Чорновола, будинок №2.

Таким чином, враховуючи, що у власності позивача (ТОВ «Помічниця») перебувають нежилі приміщення (групи приміщень №83-84, 85) загальною площею 968,50 кв.м., які розташовані в м. Києві в багатоквартирному будинку №2 на вул. В. Чорновола…».

Згідно із інформаційної довідки №61731798 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 17.06.2016 зареєстровано право приватної власності ТОВ «БВ ГРУПП» на нежилі приміщення з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85) (в Літері А), загальною площею 968,5 кв.м. за адресою вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва.

Державна реєстрація права власності ТОВ «БВ ГРУПП» номер запису 15030590 на вказані нежитлові приміщення проведена нотаріусом Рубльовою К.О. 17.06.2016 у зв'язку з передачею ТОВ «Помічниця» приміщення у власність ТОВ «БВ ГРУПП» як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу) на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «БВ ГРУПП» від 16.06.2016 №1, акта приймання-передачі до статутного капіталу ТОВ «БВ ГРУПП» від 17.06.2016, укладеного між ТОВ «Помічниця» та ТОВ «БВ ГРУПП» та свідоцтва про право власності від 27.07.2012 серії САЄ №539858, виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

З рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №826/8225/18 встановлено, що Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2» оскаржувалась державна реєстрація права власності ТОВ «БВ ГРУПП» на вказані приміщення шляхом подання скарги до Міністерства юстиції України та відповідних позовів до суду. Однак, станом на 14.11.2018 державна реєстрація права власності ТОВ «БВ ГРУПП» на вказані приміщення не визнана протиправною, тобто ТОВ «БВ ГРУПП» є законним власником нежилих приміщень з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85) (в Літері А), загальною площею 968,5 кв.м. за адресою вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва.

03.10.2016 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві надійшла скарга Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2» вих. №5 від 27.09.2016 в якій повідомлено, що наприкінці 2008 року невідомими особами почалось будівництво на 19 (технічному) поверсі будинку за адресою вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва. За наслідками таких робіт створено нежитлові приміщення на 19 та 20 поверсі будинку, які належать ТОВ «Помічниця» та використовуються без дотримання вимог щодо безпечної експлуатації приміщень, чим порушуються права мешканців житлового будинку за адресою вул. В. Чорновола, 2, на безпечне проживання в такому будинку. У зв'язку із цим, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2» просить скасувати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ8.

На підставі вказаної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2» вих. №5 від 27.09.2016, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві видано головному інспектору будівельного нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Іваніцькому С.І. направлення для проведення перевірки від 05.10.2016 б/н для здійснення позапланової перевірки на вул. В. Чорновола, 2, нежитлові приміщення з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85) у Шевченківському районі м. Києва. Строк дії направлення з 05.10.2016 до 11.10.2016.

Відповідно до службової записки начальника відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Полуніної Т.П., адресованої директору Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Горобченко Л.А., відділом нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві проводиться перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на вул. В. Чорновола, 2, нежитлові приміщення з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85) у Шевченківському районі м. Києва. Згідно акту від 30.03.2007 №407 кількість поверхів за проектом 18-19 за архітектурно-технічним паспортом/за довідкою БТІ 18-19 поверхів. Під час перевірки встановлено, що на 19 та 20 поверхах житлового будинку на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва розташовані нежитлові приміщення, які експлуатуються в якості офісу.

У зв'язку з викладеним у вказаній службовій записці констатовано, що реконструкція груп приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням була проведена з порушенням вимог будівельних норм в частині відсутності 20-го поверху житлового будинку на час прийняття його в експлуатацію. Отже, замовником будівництва ОСОБА_1 наведено недостовірні дані у деклараціях про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2012 №КВ8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» та про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ 8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва», що є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тому, запропоновано відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розглянути питання щодо скасування вказаних декларацій.

10.10.2016 за результатом розгляду вказаної службової записки начальника відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Полуніної Т.П. та з огляду на пункти 22, 24 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Гончаровим В.В. прийнято рішення №162 про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2012 №КВ8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» та про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ 8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва».

На підставі статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, на підставі вказаного рішення від 10.10.2016 №162, директором Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Горобченко Л.А. прийнято наказ від 10.10.2016 №162 згідно з яким вирішено: вважати скасованою декларацію про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2012 №КВ8; скасувати реєстрацію про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ 8; відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування забезпечити невідкладне направлення копії наказу та рішення від 10.10.2016 №162 для виключення запису щодо реєстрації декларацій від 27.01.2012 №КВ8, від 16.02.2012 №КВ8 з єдиного реєстрів документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

ТОВ «БВ ГРУПП» не погоджується із рішенням від 10.10.2016 №162, а тому звернулось до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог по суті, суд виходить з того, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону Кабінет Міністрів України постановою від 23.05.2011 №553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (пункт 5 Порядку №553).

Відповідно до пункту 6 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю (пункт 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю).

При цьому вказаний пункт Порядку також визначає перелік підстав для проведення позапланової перевірки, який є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Зокрема, це:

подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;

необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;

виявлення факту самочинного будівництва об'єкта;

перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;

вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки;

звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства;

вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати п'яти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що позапланова перевірка може бути проведена виключно у разі наявності підстав, визначених у пункті 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, про що повинно бути зазначено у направленні для її проведення.

За приписами пунктів 16, 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Разом з цим, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів складання за результатом позапланової перевірки на вул. В. Чорновола, 2, нежитлові приміщення з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85) у Шевченківському районі м. Києва, відповідного акту, який за змістом направлення від 05.10.2016 б/н та вказаних норм Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, мав бути складений в період з 05.10.2016 до 11.10.2016.

Крім того, за змістом вказаних службової записки та рішення від 10.10.2016 №162, в ході перевірки виявлені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, однак матеріали справи не містять відповідних протоколів і приписів, обов'язковість яких передбачена вказаними нормами Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Також суд звертає увагу на те, що контексті норм Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, будівництво об'єкта завершується реєстрацією права власності на об'єкт містобудування, а проведення архітектурно-будівельного контролю здійснюється у процедурі його створення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 №5496-VI, який набрав чинності 05.01.2013, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» доповнено статтею 39-1, частиною другою якої передбачено, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому відповідно до частини третьої цієї статті після скасування реєстрації відповідного повідомлення або декларації замовник має право повторно надіслати повідомлення або подати декларацію згідно з вимогами, встановленими законодавством.

Відповідні зміни постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 №918 внесені до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466 та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, які були доповнені відповідно пунктами 14 та 19. Зазначені зміни набрали чинності з 31.12.2013.

Відповідно до пункту 14 Порядку виконання будівельних робіт, з урахуванням внесених змін, у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією. Аналогічні положення передбачені пунктом 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Судом встановлено, що декларацію про початок виконання будівельних робіт зареєстровано 27.01.2011, а декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - 16.02.2012.

Водночас, 10.10.2016 оспорюваним рішенням та наказом відповідача скасовано декларацію про початок виконання будівельних робіт та реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, з підстави передбаченої статтею 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв'язку із виявленням інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації.

Отже, поширення передбачених вказаними вище змінами, засобів архітектурно-будівельного контролю на правовідносини зі створення об'єкту містобудування, що мали місце у 2011 та 2012 роках є необґрунтованими, оскільки у такий спосіб відповідачем їм надано зворотню дію у часі, тобто поширено на правовідносини, що мали місце до їх прийняття.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю окремою та самостійною підставою для проведення позапланової перевірки є необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Така перевірка здійснюється протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів. Водночас у визначений зазначеним Порядком строк відповідачем не було вжито заходів щодо виявлення порушень, які в подальшому стали підставою для прийняття оспорюваного рішення, а також наказу від 10.10.2016 №162.

Відповідно частини п'ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №802/685/16-а, при цьому правовідносини у даній справі та справі №802/685/16-а також є аналогічними.

У постанові від 16.10.2018 у справі №826/11204/14 Верховний Суд зазначив, що Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, обмежує термін можливості перевірки достовірності даних, наведених у декларації, строком в три місяці. Отже, враховуючи, що декларація про початок будівельних робіт та декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстровані у встановленому порядку у 2012 році, а позапланова перевірка проведена у 2014 році, то підстави для визнання вказаної перевірки правомірною, відсутні.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 19.09.2018 у справі №804/1510/16 за правилами статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» завершальним етапом будівництва об'єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об'єкт.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт.

З моменту реєстрації відповідачем Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, з якою пов'язується закінчення будівництва об'єкта містобудування, а також внаслідок реєстрації права власності на новостворений об'єкт містобудування, Декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпала дію.

Проаналізувавши положення статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №465/1461/16-а, дійшов висновку про те, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватись лише під час виконання відповідними суб'єктами підготовчих та будівельних робіт.

Тобто за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об'єктів, які знаходяться в процесі будівництва.

Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв'язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об'єкту.

Водночас, на думку колегії суддів Верховного Суду після реєстрації права власності на збудований об'єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об'єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об'єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об'єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.

Частиною другою статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Аналогічні положення викладені у пункті 22 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, статтею 39-1 встановлено єдину підставу для скасування реєстрації декларації - подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

При цьому, такі недостовірні дані повинні відповідати одній із наступних умов, які дають підстави вважити об'єкт самочинним будівництвом: об'єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об'єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об'єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.

Наявність даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації декларації, однак може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого характеру.

Аналогічні підходи до застосування зазначених вище актів законодавства викладені, зокрема, Верховним Судом у постановах від 14.03.2018 у справі №814/1914/16, 26.06.2018 у справі №826/20445/16, від 18.10.2018 у справі №695/3442/17, від 22.01.2019 у справі №826/17907/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Європейський суд у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява №55555/08, пункт 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, пункт 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини», пункт 128, та «Беєлер проти Італії», пункт 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», пункт 74).

Суд зазначає, що є беззаперечним факт реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» та про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва».

Також матеріали справи містять докази наявності у ТОВ «БВ ГРУПП», станом на час проведення перевірки та прийняття спірного рішення, права приватної власності на нежилі приміщення з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85), загальною площею 968,5 кв.м. за адресою вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва.

Отже, відсутні підставі вважати об'єктом самочинного будівництва нежилі приміщення з №1 по №28, №XII, з №29 по №53 (групи приміщень №83-84, 85), загальною площею 968,5 кв.м. за адресою вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва.

Разом з цим, проведення перевірки за наслідками якої прийнято оскаржуване рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 10.10.2016 №162 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації», свідчить про порушення Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві принципів належного урядування та правової визначеності.

Тому, з урахуванням наведених вище норм права, висновків Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що вказана перевірка є протиправною, що нівелює її правові наслідки в тому числі рішення та наказ Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 10.10.2016 №162.

Доводи відповідача про те, що спірне рішення не порушує прав позивача, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У абзаці 1 частини другої свого рішення від 25.12.1997 за №9-зп, Конституційний Суд України зазначає, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Водночас, частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає завдання адміністративного судочинства як справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами пункту 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частина перша статті 5 цього ж Кодексу вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З огляду на викладене вище, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України у постанові від 10.04.2012 у справі №21-1115во10 зазначає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №2-зп від 23.06.1997 у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до пункту 5 рішення Конституційного Суду України №9-рп/2008 від 22.04.2008 у справі №1-10/2008, при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Відповідно до частин другої та п'ятої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Суд зазначає, що наявність спірного рішення презюмує віднесення належних ТОВ «БВ ГРУПП» на праві приватної власності нежитлових приміщень до об'єктів самочинного будівництва, що безумовно порушує права позивача як власника такого майна.

Тому, суд вважає, що права позивача були порушені у зв'язку з прийняттям оскаржуваного ним у даному провадженні рішення суб'єкта владних повноважень.

Визначаючись щодо способу захисту прав позивача, порушеного спірним рішенням та щодо другої позовної вимоги, суд виходить з наступного.

Механізм ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр), як єдиної комп'ютерної бази даних, визначений Порядком введення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 №92 (Порядок №92).

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку ведення, адміністрування, функціонування і супроводження програмного забезпечення реєстру, збереження та захист бази даних реєстру, забезпечення доступу до нього органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснює ДАБІ України.

Згідно пункту 8 Порядку №92 підставами для внесення Держархбудінспекцією поданих органом державного архітектурно-будівельного контролю даних до реєстру є отримання цим органом: повідомлення; повідомлення про зміну даних у цьому повідомленні; декларації про початок виконання підготовчих чи будівельних робіт або декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація); повідомлення про зміну даних у зареєстрованих деклараціях, внесення змін до них у зв'язку з виявленими технічними помилками; скасування реєстрації повідомлення або декларації; прийняття рішення про видачу або анулювання дозволу, видачу сертифіката, повернення декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків; прийняття рішення про відмову у видачі дозволів чи сертифікатів.

Пункт 15 Порядку №92 передбачає, що у разі прийняття наказу органом державного архітектурно-будівельного контролю про скасування реєстрації повідомлень чи декларацій, анулювання дозволу, набрання рішенням суду законної сили про скасування документа декларативного або дозвільного характеру посадові особи вносять відомості до реєстру про їх скасування або анулювання.

З огляду на встановлену судом протиправність оскаржуваного рішення від 10.10.2016 №162, суд вважає, що наявні підстави й для усунення наслідків такого рішення щодо відображення відповідних даних у реєстрі, а тому вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить. Більше того, подав відповідну заяву.

Так, згідно частини другої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Суд зауважує, що фактично оскаржуване рішення від 10.10.2016 №162 введено в дію наказом директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Горобченко Л.А. від 10.10.2016 №162, згідно з яким вирішено: вважати скасованою декларацію про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2012 №КВ8; скасувати реєстрацію про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ 8; відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування забезпечити невідкладне направлення копії наказу та рішення від 10.10.2016 №162 для виключення запису щодо реєстрації декларацій від 27.01.2012 №КВ8, від 16.02.2012 №КВ8 з єдиного реєстрів документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

У зв'язку із чим, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та для належного захисту прав позивача визнати протиправним та скасувати вказаний наказ директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Горобченко Л.А. від 10.10.2016 №162.

Крім того, суд зазначає, що необхідність судового захисту прав позивача саме таким чином узгоджується із постановою Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №813/213/16.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимим доказами факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачами, як суб'єктами владних повноважень не виконано, покладений на них обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 03.01.2019 №28, позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 3842 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Положення про Департамент архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Департамент є лише територіальним органом - структурним підрозділом Державної архітектурно-будівельної інспекції України без статусу юридичної особи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БВ ГРУПП» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 10.10.2016 №162 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації».

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 10.10.2016 №162 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації».

Зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України вчинити дії щодо включення (відновлення) запису про реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2011 №КВ8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» та Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.02.2012 №КВ 8 «Реконструкція груп нежитлових приміщень №83-84, 85 з їх об'єднанням на вул. В. Чорновола, 2 у Шевченківському районі м. Києва» до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БВ ГРУПП» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3842 грн (три тисячі вісімсот сорок дві гривні).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БВ ГРУПП» (місцезнаходження юридичної особи: 01135, місто Київ, вулиця Чорновола В'ячеслава, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 40578925).

Відповідач - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37471912).

Відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України (місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37471912).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: 03061, місто Київ, вулиця Постова, будинок 49; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Суддя О.М. Чудак