Справа № 524/4477/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 524/4477/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бегунца А.О. , Яковенка М.М. ,

при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,

за участю представник відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.02.2019 (головуючий суддя І інстанції: Кривич Ж.О., м. Кременчук Полтавської області, повний текст складено 02.03.2019) по справі № 524/4477/17 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в якому просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 31 жовтня 2013 року по 27 квітня 2017 року в сумі 212 030,27 грн.

Ухвалою Автозаводський районний суд м. Кременчука від 19.02.2019, із врахування ухвали від 06.03.2019 про виправлення описки, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з 31.10.2013 року по 25.04.2016 року включно.

Рішенням Автозаводський районний суд м. Кременчука від 19.02.2019, із врахування ухвали від 06.03.2019 про виправлення описки, позовну заяву ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 26.04.2016 року по 27.04.2017 року (день проведення остаточного розрахунку) - залишено без задоволення.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов. Доводи апеляційної скарги мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, наголошує на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2А працював у відповідача на посаді завідуючого відділом архітектури та будівництва з 11 січня 2011 року до 31 жовтня 2013 року.

У 2011-2012 році позивач отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року.

При звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо сум, які підлягають виплаті, не було.

У 2014 році позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 - 2012 роки.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2014 року по справі № 524/2527/14-а позов ОСОБА_2 було задоволено:

- визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука в частині обчислення та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2011 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 - 2013 роки, а в розмірі посадового окладу;

- зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука обчислити та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік.

На виконання даного судового рішення виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука нарахував та виплатив позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 829,77 грн.

Також, постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 травня 2014 року по справі № 524/2529/14-а позов ОСОБА_2 було задоволено:

- визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука в частині нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2012 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 - 2013 роки, а в розмірі посадового окладу;

- зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2012 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік.

На виконання даного судового рішення виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука нарахував ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1644,41 грн., які виплатив 12.04.2017 року.

Крім того, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2016 року по справі № 524/3647/15-а визнано протиправною бездіяльність виконкому в частині невиплати позивачу грошової компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати (матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) за 2011-2012 роки та зобовязано виконком нарахувати та виплатити грошову компенсацію втрати частини грошових доходів за 2011 рік за період з січня 2013 року по березень 2015 року та за 2012 рік за період з січня 2013 року по 2015 року.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем нараховано ОСОБА_2 881,19 грн., які виплачено 27 квітня 2017 року.

Залишаючи без задоволення адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати на день звільнення позивачу встановлені та нараховані не були, а отже на день звільнення йому не належали. Також спір про їх розмір, законність та обґрунтованість розпоряджень Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука про визначення розмірів матеріальної допомоги на 2011 рік та 2012 рік між сторонами на день звільнення позивача був відсутній, а тому у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу допомоги в іншому розмірі, ніж нараховано та визначено розпорядженнями Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч.3 і 4 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування, виходячи з умов оплати праці, встановлених для державних службовців відповідних категорій і посад. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Положеннями ст. 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений положеннями ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних, тобто нарахованих, працівникові на час звільнення сум.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач звільнився з посади завідуючого відділом архітектури та будівництва Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука 31 жовтня 2013 року.

На час звільнення позивача розміри матеріальної допомоги завідуючим відділів були встановлені відповідними розпорядженнями Голови Автозаводської районної ради м.Кременчука на 2011 рік та 2012 рік. Саме у таких розмірах і було нараховано та виплачено відповідну допомогу позивачу.

Тобто, на момент звільнення позивача з роботи вказана допомога була позивачу нарахована, виплачена та ним отримана.

Крім того слід враховувати, що до суду із відповідними позовами щодо незаконності дій відповідача з виплати та нарахуванню матеріальної допомоги позивач звернувся вже після звільнення у 2014 році і саме судовими рішення, прийнятими у 2014 році було зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідну допомогу в інших розмірах.

Таким чином, при звільненні з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука між роботодавцем та працівником спору щодо сум, які підлягають виплаті позивачу, не було, а тому у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу допомоги в іншому розмірі, ніж нараховано та визначено розпорядженнями Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.02.2019 по справі № 524/4477/17 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.02.2019 по справі № 524/4477/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5