Справа № 808/3202/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2019 року

м. Дніпро

справа № 808/3202/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.)

у справі № 808/3202/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій і Компанія»,

до Одеської митниці Державної фіскальної служби,

про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій і Компанія» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500030/2017/000014/2 від 18.04.2017;

визнати протиправною та скасувати картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500030/2017/000078 від 18.04.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості, при цьому не довів неможливість використання основного, оскільки позивачем подані всі необхідні документи для визначення митної вартості за першим методом. Відповідач не обґрунтував недостатність наданих документів і що останні у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Крім того, по виявленим розбіжностям ТОВ «Меркурій і Компанія» надано відповідні документи, що їх усували та додатково підтверджували заявлену митну вартість.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем, в тому числі, на вимогу митного органу щодо поставки феросиліцію за контрактом № CSTLP-Z-M/160117/cab від 16.01.2017 надані усі необхідні документи для визначення митної вартості товару за основним методом оцінки за ціною угоди щодо товарів, з яких можливо підтвердити задекларовану вартість товару.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити. Відповідач наполягає на правомірності прийнятих ним рішень, перевірка правильності визначення митної вартової товарів, що переміщуються через митний кордон України, є виключною компетенцією митних органів. Судом зроблений висновок, який суперечить нормам чинного законодавства, що митний орган не в праві вимагати документи про страхування товару, оскільки до документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів віднесено й страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Крім того, у банківських платіжних документах № 67 від 21.02.2017 та № 69 від 28.02.2017 відсутнє посилання на рахунок-фактуру або рахунок-проформу, що унеможливлює віднесення даних документів до даної поставки товару. Також за умовами інвойсу передплата за товар здійснюється у 100% розмірі, фактично сума передплати значно більша, ніж вартість товару, заявленого до митного оформлення. Отже надані митниці документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Опрацюванням додатково наданих митниці документів сумніви, які виникли у відповідача щодо правильності визначення митної вартості товару, не усунуті. За результатом проведених консультацій між органом доходів і зборів та декларантом обрано метод визначення митної вартості – резервний.

Апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.04.2019.

Представники учасників справи у судове засідання не з’явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Від відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст. 205, п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 16.01.2017 між ТОВ «Меркурій і Компанія» (Покупець) та «Саnlеу Strukture LP», Великобританія (Продавець) укладено Контракт №CSTLP-Z-M/160117/cab, відповідно до умов якого Продавець зобов’язується продати Покупцеві, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити товар у відповідності до умов Контракту. Товар постачається Покупцю окремими партіями. Найменування товару, кількість, походження, ціна, упаковка та умови поставки кожної партії товару, вказуються в інвойсах на кожну партію товару, які є невід’ємною частиною Контракту. Поставка здійснюється у відповідності до Правил Інкотермс в редакції 2010 року. Ціна та загальна вартість кожної партії товару визначаються у інвойсах (додатках) до Контракту. Орієнтована сума контракту на момент складання контракту становить 950 000,00 USD. Покупець зобов’язаний здійснити оплату товару у доларах США. Умови платежів за товар, поставлений за Контрактом у уточнюються у додатках, які є невід’ємною частиною Контракту. Покупець зобов’язаний направити Продавцю підписаний Контракт с печаткою Покупця факсимільним зв’язком у період одного робочого дня з дати його підписання. Продавець зобов’язується надати Покупцю у період 15-ти днів з дати відвантаження товару наступні документи: оригінал комерційного інвойсу, оригінал підписаного контракту, оригінал підписаного (додатка), сертифікат якості Продавця, пакувальний лист. Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання своїх обов’язків по Контракту Продавцем та Покупцем (а.с.16-22).

Відповідно до Додатку № 7 від 22.02.2017 та Комерційного інвойсу №CSTLP/cab-Z-M-CІ-7 від 13.04.2017 товар що поставлявся - феросиліцій 75, вагою 50 метричних тон FeSi75 в кусках +/-10% на розсуд Продавця; хімічний склад: Si - 75% min, А1 - 2% max, С - 0,2% max, S - 0,02% max, Р - 0,04% max., фракція 10-100 мм 90% мін; упакований у біг-беги. Країна походження: Китай. Умови поставки: CІF Одеса. Строк поставки: квітень 2017 року. Умови оплати: 100% передоплата. Загальна вартість товару складає 54500,00 доларів США (1090,00 доларів США за 1 тонну товару) (а.с.21,22).

Для здійснення митного оформлення поставленого за Контрактом №CSTLP-Z-M/160117/cab від 16.01.2017 товару, згідно з Комерційним інвойсом №CSTLP/cab-Z-M-CІ-7 від 13.04.2017, позивачем через представника (декларанта) ТОВ «Компанія «Донбасзовнішсервіс» до Одеської митниці ДФС 14.04.2017 подана електронна митна декларація по формі МД-2 № UA500030/2017/004696 (а.с.113), відповідно до якої митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту 1464099,39 грн. (54500,00 доларів США).

Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подані наступні документи: контракт від 16.01.2017 №CSTLP-Z-М/160117/cab із додатком №7 від 22.02.2017; комерційний інвойс від 13.04.2017 №CSTLP/cab-Z-M-CI-7; банківські платіжні документи від 21.02.2017 №67 та 28.02.2017 №69: пакувальний лист від 13.04.2017; сертифікат якості та ваги продавця від 13.04.2017; коносамент WMS29132370 від 27/02/2017; мастерконосамент ODS-061 від 13.04.2017; сертифікат якості виробника від 24.02.2017; оборотно-сальдова відомість по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» за період з 01.02.2017 по 14.04.2017; навантажувальний документ - наряд №945 від 13.04.2017; договір митного обслуговування від 23.11.2015 (а.с.16-38).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено опрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками « 105-2» (необхідність здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів) та « 106-2» (необхідність витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів) щодо можливого заниження митної вартості товарів.

Крім того, Одеська митниця ДФС дійшла висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару, містять розбіжності:

- згідно з доповненням від 22.02.2017 №7 до зовнішньоекономічного договору від 16.01.2017 №CSTLP-Z М/160117/cab та згідно з інвойсом від 13.04.2017 №CSTLP/cab-Z-M-Cl-7 поставка товару здійснюється на умовах CIF Odessa. Так як продавець здійснював за свій рахунок страхування вантажу (CIF Odessa), то він повинен надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття, які відсутні в поданих до митного оформлення документах. Згідно ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є в тому числі, страхові документи;

- у банківських платіжних документах від 21.02.2017 №67 та 28.02.2017 №69 відсутнє посилання на рахунок-фактуру або рахунок-проформу, що унеможливлює віднесення даних документів до даної поставки товару;

- згідно інвойсу від 13.04.2017 № CSTLP/cab-Z-M-CI-7 передплата здійснюється у 100 % розмірі. Сума ж передплати згідно банківських платіжних документів від 21.02.2017 №67 та 28.02.2017 №69 значно більша ніж вартість товару заявленого до митного оформлення.

На підставі п.3 ст.53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості, митний орган запропонував надати декларанту або уповноваженій ним особі протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та (або) інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до ст.254 МК України також було запропоновано надати переклад документа типу 9610 (копія митної декларації країни відправлення).

Додатково повідомлено декларанта, що згідно з ч.6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У відповідь на повідомлення митного органу стосовно надання додаткових документів, 15.04.2017 декларантом митному органу разом із поясненнями подано додаткові документи, а саме: страховий поліс № ATIJ19024217Q000877L від 24.02.2017; копія митної декларації країни відправлення №17524681 від 23.02.2017 та її переклад відповідно до ст. 254 МК України; звіт №062 від 14.04.2017 про незалежну оцінку товару; копія контракту №CSLP 01/09-15 від 01.09.2015 та додаток до нього №14 від 24.01.2017; інвойс №1NVA17002 від 24.02.2017 (а.с.39-61).

18.04.2017 Одеською митницею ДФС прийнято рішення №500030/2017/000014/2 про коригування митної вартості, товарів, згідно якої відкоригована вартість товару склала 57000 доларів США (а.с.117-118).

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що декларантом усіх додаткових документів, які вимагалися митнице відповідно до ст.53 МК України, не подано, у зв’язку з чим митниця не мала можливості підтвердити заявлену декларантом митну вартість.

Як зазначає відповідач, заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а подані документи містять розбіжності.

Під час розгляду додатково наданих ТОВ «Меркурій і Компанія» документів, Одеською митницею ДФС встановлено, що звіт про незалежну оцінку товару від 14.04.2017 № 062 не може бути прийнятий до уваги у зв'язку з тим, що він зроблений на підставі наданих до митного оформлення документів, тобто експерт посилається на цінову політику виробника орієнтовану безпосередньо на ТОВ «Меркурій і Компанія», а не на кон'юнктуру ринку в цілому, що унеможливлює впевнитись у проведені аналізу кон'юнктури ринку аналогічних товарів в країні відправлення, які пропонуються для продажу з врахуванням комерційного рівня. У поданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення від 23.02.2017 №17524681 відсутні будь-які відомості про документи, які подані до митного оформлення, що унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою.

За результатом проведеної консультації між фіскальним органом та декларантом, обрано метод визначення митної вартості – резервний, оскільки відповідно до ч.2 ст. 58 МК України використані декларантом відомості не підтверджені документально, тому відповідно до ч.3 ст. 58 МК України застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст. 57 Кодексу.

У органу ДФС відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59,60 МК України, неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Також зазначено, що відповідно до статей 62,63 МК України методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі ДФС відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п 1 статті 59 МК України, у разі якщо митну вартість товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МК України, оскільки, відповідно до п. 2 статті 58 МК України використані декларантом відомості не підтверджені документально, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням другорядних способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT), а саме: резервним методом.

З метою забезпечення повноти оподаткування Одеською митницею ДФС проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДФС та встановлено, що рівень митної вартості товару № 1 МД є більшим - 1,14 дол. США/кг. нетто (МД від 13.04.2017 №UA700140/2017/100196).

Враховуючи викладені вище причини та положення ч.6 ст.54 МК України Одеською митницею видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500030/2017/000078 від 18.04.2017.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем до митного оформлення документи у сукупності надавали митному органу можливість перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару, оскільки вказані документи не містили розбіжностей щодо найменування імпортованого товару, його кількості та вартості, тому дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим рішення відповідача є протиправними.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За правилами ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Аналіз наведених норм свідчить, що право митного органу на витребування додаткових документів виникає тільки за наявності певних підстав: якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які значаться у документах, що відповідно до ч.2 ст.53 МК України підтверджують цю митну вартість.

Тобто такі розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За правилами ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому згідно з п.п.1-4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.12 ст.264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Таким чином, наведені правові норми в їх сукупності свідчать, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 МК України.

Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ст.64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов’язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

При цьому, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 МК України, яка, як зазначено вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

За визначенням, наведеним у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.58 глави 9 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов’язаних із продавцем осіб для виконання зобов’язань продавця.

Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 МК України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов’язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об’єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об’єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об'єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

З наведених норм випливає, що митною вартістю товарів являється по суті загальна сума всіх платежів, здійснених покупцем товарів, що імпортуються, продавцю таких товарів за контрактом.

Відповідно до ч.1 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (ч.ч.2, 3 ст.58 МК України).

Отже орган доходів і зборів наділений законодавцем повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вказаній нормі.

Судом встановлено, що в спірному випадку декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору.

Стосовно доводів відповідача про ненадання декларантом до митного оформлення страхового полісу або іншого доказу страхового покриття, з огляду на те, що продавець здійснював за свій рахунок страхування вантажу на умовах CIF Odessa, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції.

Зовнішньоекономічним контрактом від 16.01.2017 №CSTLP-Z-M/160117/cab передбачені умови поставки CIF Одеса. Відповідно до Інкотермс-2010 термін CIF (вартість, страхування та фрахт) означає, що продавець виконав поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов'язок придбання страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Отже витрати щодо страхування належать продавцю, тому виходячи з наведеного в ч.4 ст.58 МК України визначення митної вартості товару, витрати на страхування товарів відповідно до ч.10 ст.58 МК України додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. І лише у цьому випадку страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування), є документами, які підтверджують митну вартість товарів, в розумінні ч.2 ст.53 МК України, на яку посилається відповідач.

Разом з тим, декларантом на пропозицію митного органу надано страховий поліс №ATIJ19024217Q000877L від 24.02.2017 (з перекладом на українську мову), за яким здійснено страхування феросиліцію вартістю 59675,00 доларів США з покриттям 110% вартості при відвантаженні його в Україну. Додатково декларантом надано договори та рахунки з третіми особами, які розкривають послідовність перепродажу товару від виробника з Китайської Народної Республіки (КНР) до декларанта. Саме в цих документах зазначена вартість товару при експорті з КНР (документи на підставі яких здійснювався експорт товару з КНР) в розмірі 59675,00 доларів США (з урахуванням покриття 110%), а отже зазначена митним органом розбіжність усунута.

Щодо тверджень митниці про неможливість віднесення банківських платіжних документів № 67 від 21.02.2017 та № 69 від 28.02.2017 до здійснюваної поставки товару у зв'язку з відсутністю посилання на рахунок-фактуру або рахунок-проформу, а також посилання на те, що у зазначених банківських платіжних документах сума передплати значно більша ніж вартість товару, заявленого до митного оформлення, суд першої інстанції вірно зазначив, що порядок розрахунків з контрагентом це виключно господарські відносини між сторонами договору. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом дослідження є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а не умови оплати товару.

При цьому апеляційний суд також вважає за необхідне додати, що сама по собі відсутність у платіжних дорученнях посилання на відповідні рахунок-фактуру або рахунок-проформу, з огляду на подані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товару в їх сукупності, не є свідченням наявності розбіжностей і відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, з відповідними правовими наслідками, отже, не можуть бути обґрунтованою підставою для висновку митного органу про недостовірність відомостей про митну вартість товарів та невірне її визначення і, як наслідок, заниження заявленої декларантом митної вартості товару.

Стосовно неприйняття митницею до уваги додатково наданого декларантом звіту про незалежну оцінку товару від 14.04.2017 №062 у зв'язку з тим, що він зроблений на підставі наданих до митного оформлення документів, тобто експерт посилається на цінову політику виробника орієнтовану безпосередньо на ТОВ «Меркурій і Компанія», а не на кон'юнктуру ринку в цілому, що за твердженням відповідача, унеможливлює впевнитись у проведенні аналізу кон’юнктури ринку аналогічних товарів в країні відправлення, які пропонуються для продажу з урахуванням комерційного рівня, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказаний звіт поданий позивачем як додатковий, наявний у нього документ, для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору, яка відповідає ринковій вартості товару, виходячи з реального співвідношення попиту та пропозиції оцінюваного товару - феросиліцію 75.

З приводу посилання відповідача на те, що в копії митної декларації країни відправлення від 23.02.2017 №17524681 відсутні будь-які відомості про документи, які подані до митного оформлення, що унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою, апеляційний суд цілком погоджується з судом першої інстанції, що ч.2 ст.53 МК України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митниці право направляти декларанту вимогу про надання додаткових документів. Серед зазначеного переліку документів відсутній такий документ як декларація країни відправлення.

Отже, виходячи з фактичних обставин, апеляційний суд встановив, що позивачем при декларуванні митної вартості товару за зовнішньоекономічним контрактом від 16.01.2017 №CSTLP-Z-M/160117/cab зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, що є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, обраного позивачем, і розцінено митницею як заниження позивачем митної вартості.

З огляду на викладене, є вірним висновок суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом від 18.04.2017 № UA500030/2017/000014/2 та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.04.2017 № UA500030/2017/000078 є протиправними та підлягають скасуванню.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року у справі № 808/3202/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко