Справа № 640/17948/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Беніцька В.І.,

від відповідача (апелянта): Пінчук Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект Груп Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 липня 2018 року № , № та № ,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтелект Груп Україна" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, № та № від 26 липня 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки та які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не ґрунтуються на вимогах законодавства та не відповідають дійсності.

Зокрема, позивач зазначає, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій з товариствами "Союз Кепітал Строй", "Івамар Трейд", "Батіаль Груп" спростовуються документами, які надавалися відповідачу під час перевірки. Зауважує, що вказаними документами підтверджується відповідність придбаних послуг характеру діяльності ТОВ "Інтелект Груп Україна", а також те, що їх використання при виконанні замовлень третіх осіб принесло реальний прибуток.

Посилання посадових осіб контролюючого органу на відкриті кримінальні провадження щодо контрагентів позивача, останній вважає такими, що не свідчать про причетність ТОВ "Інтелект Груп Україна" до можливої незаконної діяльності його контрагентів у відношеннях з іншими товариствами, оскільки про таку діяльність він не обізнаний і незаконних дій щодо такої діяльності не вчиняв.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги податковий орган посилається на обставини аналогічні викладеним в Акті перевірки та відзиві на позовну заяву.

Зокрема, останній стверджує, що неможливо підтвердити реальність здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками та покупцями за період липень-жовтень 2017 року. Апелянт наголошує, що в даному випадку за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що судом першої інстанції було досліджено всі обставини справи та прийнято законне рішення у відповідності до чинних норм матеріального права та з дотриманням вимог процесуального права.

З огляду на зазначене, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення від 22 грудня 2018 року - без змін.

Крім того, на підтвердження обґрунтованості позовних вимог та правомірності прийнятого судом рішення позивачем було подано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення та докази, які, на переконання позивача, підтверджують реальність здійснених ТОВ "Інтелект Груп Україна" господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Союз Капітал Строй» за липень 2017 року, а також з ТОВ «Івамар Трейд» за серпень, вересень 2017 року та з ТОВ «Батіаль Груп» за жовтень 2017 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних у справі матеріалів, на підставі направлень від 25 червня 2018 року відповідно до положень підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДФС України від 22 червня 2018 року № 10315, уповноваженими представниками ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Інтелект Груп Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Союз Капітал Строй" за липень 2017 року, ТОВ "Івамар Трейд" за серпень, вересень 2017 року, ТОВ "Батіаль Груп" за жовтень 2017 року.

За результатами проведеної перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій за участю ТОВ "Інтелект Груп Україна" з його контрагентами - ТОВ "Союз Капітал Строй", ТОВ "Івамар Трейд", ТОВ "Батіаль Груп".

З огляду на зазначене та як вбачається зі змісту складеного за результатом проведення зазначеної перевірки Акту від 10 липня 2018 року № 464/26-15-14-01-01/35315435, посадовими особами податкового органу було встановлено наступні порушення ТОВ "Інтелект Груп Україна" вимог податкового законодавства:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, пункту 3 Національного положення (стандарту) Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, у зв'язку з чим занижено суму податку на прибуток на 195594,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, підпунктів 198.1 та 198.3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 203 909, 00 грн., у тому числі по періодах: за липень 2017 року - 2000,00 грн., за серпень 2017 року - 24215, 00 грн., за вересень 2017 року - 126170, 00 грн., за жовтень 2017 року - 51524,00 грн.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем було прийнято такі податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 195594,00 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 48899,00 грн;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 203909,00 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 50977,00 грн;

- № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 13418,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними позивач звернувся за захистом своїх прав до суду із даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, правомірності таких висновків під час судового розгляду справи відповідачем не доведено, перевірка приватного підприємства ТОВ "Інтелект Груп Україна" була проведена поверхнево, зворотного відповідачем під час судового розгляду справи не доведено.

За наведених обставин, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено судом та вбачається з матерів справи, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок інспекторів податкового органу, за наслідком проведеної перевірки позивача, про заниження останнім за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 податку на прибуток у розмірі 195594,00 грн. та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 203909,00 грн., а також завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за жовтень 2017 року у сумі 13418,00 грн.

Перевіряючи правомірність вказаних висновків контролюючого органу, колегія суддів зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 54.3.2 статті 54.3 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Разом з цим, положеннями п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 ПК України встановлено обов'язок платників податків для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Приписами пункту 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (далі Положення № 318), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

У пунктах 6, 7 розділу «Визнання витрат» зазначеного Положення № 318 визначено, що витратами звітногперіоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Разом з цим, приписами статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема: з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

У свою чергу, як встановлено судом в Акті перевірки від 10 липня 2018 року зафіксовано, що податковим органом перевірено податкову звітність ТОВ "Інтелект Груп Україна", зокрема декларації з податку на додану вартість за липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року, декларації з податку на прибуток за 2017 рік, звіт про фінансові результати за 2017 рік, первинні документи, зокрема договори про надання послуг, укладені між позивачем та ТОВ "Івамар Трейд", ТОВ "Союз Кепітал Строй", ТОВ "Батіаль-Груп", рахунки-фактури, платіжні доручення, тощо.

Перевіркою також встановлено перерахування грошових коштів ТОВ «Інтелект Груп Україна» за придбані послуги на розрахункові рахунки ТОВ "Івамар Трейд", ТОВ "Союз Кепітал Строй", ТОВ "Батіаль-Груп".

Водночас, посадові особи контролюючого органу дійшли висновку, що наведена інформація свідчить про удаваність проведених господарських операцій з придбання послуг, документування зазначених операцій та відображення їх в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності. Таким чином, перевіркою встановлено, що перерахування коштів не пов'язано з дійсним постачанням послуг, що виключає можливість кваліфікації їх як витрат, оскільки не відбувається ні зменшення активів ні збільшення зобов'язань.

Як встановлено судом, відповідних висновків посадові особи податкового органу дійшли на підставі опрацювання податкової інформації по вказаним контрагентам позивача, відповідно до якої було встановлено, що первинні документи не були підписані особами, що вказані в його реквізитах.

У свою чергу, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Інтелект Груп Україна" здійснює такі види діяльності: проведення розслідувань (КВЕД 80.30); діяльність у сфері права (основний вид) (КВЕД 69.10); діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування (КВЕД 69.20); консультування з питань комерційної діяльності й керування (КВЕД 70.22); дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД 73.20); інша професійна, наукова та технічна діяльність (КВЕД 74.90).

У період, який перевірявся, між позивачем та ТОВ "Союз Кепітал Строй" укладено договір про надання послуг щодо здійснення досліджень споживчого ринку України на наявність контрафактних товарів, надання консультаційних та інформаційних послуг, що стосуються захисту інтелектуальних прав. Крім того, між позивачем та ТОВ "Івамар Трейд" укладено договір про надання послуг щодо виконання маркетингових досліджень, здійснення досліджень споживчого ринку, надання консультаційних та інформаційних послуг, що стосуються захисту інтелектуальних прав, з ТОВ "Батіаль Груп" укладався договір про надання послуг щодо здійснення досліджень споживчого ринку України, включаючи моніторинг і аналіз відкритих джерел України з метою виявлення фактів здійснення реалізації контрафактних товарів.

На підтвердження виконання зазначених договорів постачальниками складено акти виконаних робіт, виписано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, проведено розрахунки за поставлений товар.

Судом встановлено перерахування грошових коштів від ТОВ "Інтелект Груп Україна" за придбані послуги на розрахункові рахунки ТОВ "Івамар Трейд", ТОВ "Союз Кепітал Строй", ТОВ "Батіаль-Груп".

Отже, за наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що здійснення господарської операції з вказаними контрагентами мало наслідком не лише надання послуг, а й зміну майнового стану, та у подальшому отримані послуги надали змогу позивачу виконати його зобов'язання перед замовниками.

При цьому, колегія суддів зауважує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платників податків.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

У свою чергу, наявність первинної бухгалтерської документації та факт перерахування коштів, як вже зазначалось, було встановлено і податковим органом в ході проведення перевірки.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на відкриті кримінальні провадження стосовно посадових осіб контрагентів позивача, у даному випадку є безпідставними, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податків права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Сама по собі несплата податку продавцем (серед іншого й внаслідок ухилення від сплати) у разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування, що відповідає принципу персональної податкової відповідальності у спорах про податок на додану вартість та принципу добросовісності платника податків, а отже, не може бути підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни з боку його контрагентів, припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість, припинення юридичної особи.

Покладення юридичної відповідальності на платника податків на підставі одного лише факту набрання законної сили рішенням суду у кримінальному провадженні, за відсутності беззаперечного доведення фіктивності господарських операцій саме з цим платником податків, не узгоджується із вказаним вище принципом.

Крім того, ч. 6 ст. 78 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, з наведеного слідує, що діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду кримінальної справи стосовно цієї особи, не можна вважати обов'язковими під час оцінки адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі стосовно фізичної особи не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів враховує, що станом на момент формування позивачем податкової звітності за 2017 рік вироків щодо непричетності посадових осіб ТОВ "Івамар Трейд", ТОВ "Союз Кепітал Строй", ТОВ "Батіаль-Груп" до ведення фінансово-господарської діяльності цих підприємств не існувало.

Разом з цим, колегія суддів вважає доцільним зауваження суду першої інстанції, що навіть використання юридичної особи у процесі скоєння злочинів, передбачених статтею 205 КК України (фіктивне підприємництво) не виключає можливості реального здійснення окремих господарських операцій даною юридичною особою.

У свою чергу, як вбачається зі змісту Акту перевірки, господарські операції між позивачем та ТОВ "Союз Кепітал Строй" мали місце у липні 2017 року, а протокол допиту посадової особи вказаного підприємства щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності підприємства датований 20 жовтня 2017 року. Аналогічно, господарські операції між позивачем та ТОВ "Івамар Трейд", мали місце у серпні-вересні 2017 року, а протокол допиту посадової особи вказаного підприємства щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності підприємства датований 24 листопада 2017 року. Щодо ТОВ "Батіаль-Груп", то судом встановлено, що протоколи допиту посадових осіб вказаного підприємства та відповідно і вирок суду яким встановлено фіктивність діяльності вказаного контрагента позивача - взагалі відсутні.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими посилання позивача про його необізнаність щодо недобросовісності здійснення господарської діяльності його контрагентами.

У свою чергу, колегія суддів також враховує, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції про безпідставність викладених в Акті перевірки висновків податкового органу про недостовірність та невідповідність первинних документів поданих позивачем у ході проведення перевірки вимогам чинного законодавства.

При цьому, надані позивачем та наявні у матеріалах справи документи підтверджують правомірність формування та декларування даних податкового обліку за наслідками господарських операцій між позивачем та його контрагентами, які складено за результатами проведених операцій з дотриманням вимог податкового законодавства і які містять у собі відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, що фактично відбулися, та які узгоджуються між собою за своїм господарсько-правовим змістом.

На спростування зазначених висновків відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій за договорами надання послуг, узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями постачальників.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доказів на спростування доводів позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини або порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

О.А. Губська

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року