Справа № 404/7875/18
Суддя: Іванова Н. Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/7875/18
Номер провадження 2-а/404/802/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницького за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №2 ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Дніпро Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №2 ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про скасування постанови, просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №432344 від 06 червня 2018 року, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., у звязку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Дніпро Департаменту патрульної поліції.

Від представника відповідача надійшло до суду письмове клопотання про залишення без розгляду позову, яке обґрунтоване тим, що позивач пропустив строки звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи, постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №432344 від 06 червня 2018 року не містить підпису ОСОБА_1.

Позовну заяву позивачем до суду надіслано 12 листопада 2018 року, що підтверджується відміткою на конверті. Судом позовну заяву отримано 15 листопада 2018 року, що підтверджується відбитком штемпеля канцелярії суду.

Позивач зазначає, що йому стало відомо про існування постанови з офіційного сайту Єдиного реєстру боржників. З матеріалами виконавчого провадження він ознайомився 01 листопада 2018 року, в той же день він і отримав копію постанови.

Відповідно до частини першої статті 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до частин першої другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно норм статті 286 КУпАП позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно змісту пункту 3 частини першої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

У визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об'єктивна - наявність факту порушеного права, суб'єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов'язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Суд зазначає, що законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення постанови.

Обов'язковою умовою для залишення адміністративного позову без розгляду є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин (висновок КАС ВС, викладений в постанові справа №569/16060/17 від 23 жовтня 2018 року)

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-17цс17 від 22 лютого 2017 року зазначено: «порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також впливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 06 червня 2018 року. Докази отримання постанови позивачем, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, 01 листопада 2018 року на адресу позивача державним виконавцем направлено для виконання та для відома постанову від 01 листопада 2018 року про прийняття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до вимог ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини і питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними, рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (п. 51).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №2 ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про скасування постанови не пропущено.

За вказаних обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 118, 120, 121, 122, 123, 293, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №2 ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Дніпро Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22.04.2019 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Н. Ю. Іванова