Справа № 160/2507/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 160/2507/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дій, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивачка просить:
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 53/1 від 22.05.2018 р. про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2;
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 07.10.2009 р., як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст.ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормативний стаж відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року
Встановити контроль виконання судового рішення.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 22.05.2018 року представник ОСОБА_2 за нотаріально-посвідченою довіреність ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії та поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 р., із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, здійснити запит недостатніх для поновлення виплати пенсії документів. 30.11.2018 року представник позивача в Кам'янському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) нарочно отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 53/1 від 22.05.2018р. про відмову ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії за віком. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а не за місцем реєстрації довіреної особи, а наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_2 на території України. Позивач, вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки порушує конституційні права позивачки на пенсію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 12.04.2019 року направили до суду відзив на адміністративний позов, в якому просили відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на його безпідставність. При цьому зазначили, що позивачем не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1.
З огляду на вказане, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 до листопада 2000 року отримувала пенсію в територіальному управлінні соціального захисту населення за місцем реєстрації в АДРЕСА_1, у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, була знята з обліку та виплату пенсії припинено.
22 травня 2018 року представник ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України з Дніпропетровській області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за зіком (додаток 2 до Порядку № 22-1) з 07.10.2009р., із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, здійснити запит недостатніх для поновлення виплати пенсії документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № 53/1 від 22 травня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії за віком. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії та доданими до неї документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_2 на території України.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача позивачка звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Право на пенсійне забезпечення в Україні є конституційним правом громадянина України (ст.46 Конституції України).

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, позивачі як громадяни України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

У відповідності до ч.ч.3, 4 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Рішенням Конституційного Суду України зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно до конституційних принципі, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Особа, яка має право на виплату пенсії та здійснила визначені законом дії на реалізацію свого права щодо поновлення виплати пенсії, має право на таке поновлення незалежно від місця свого проживання або перебування.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок та поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, також, заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії може бути подано пенсіонером через свого повноважного представника.

За правилами ч.2 ст.49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У відповідності до абз.1 п.2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

При цьому, п.1.5 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Отже, сама суть звернення позивача з метою захисту свого законного права на пенсійне забезпечення в Україні проживаючи за кордоном, не може залежати від її місця проживання (останнього місця реєстрації в Україні), як і залежність від такого звернення особисто.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_2 до виїзду на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, перебувала на обліку в територіальному управлінні соціального захисту населення за місцем останньої реєстрації м. Київ, пр. Лісовий, 17 А, кв. 48, де отримували призначену пенсію за віком.

Відмовляючи у поновленні, перерахунку та виплаті позивачам пенсії за віком з підстав відсутності її перебування на обліку як одержувача пенсії до виїзду за кордон, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не враховано відсутність механізму, який встановлював би порядок звернення осіб, що до виїзду за кордон перебували на обліку як одержувачі пенсії в органах соціального захисту населення як Законом № 1058-IV, так і Порядком № 22-1.

Відповідач після отримання заяви позивача не здійснив жодних визначених Законом дій щодо взяття особи на облік, витребування пенсійної справи, відповідно, подана заява позивача про поновлення виплати та перерахунку пенсії за віком по суті не розглянута, тим самим відповідач порушив право особи на отримання пенсійних виплат.

Відповідно до п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З метою захисту порушених прав позивача, враховуючи, що спірні відносини виникли у сторін насамперед з мотивів позиції позивача щодо протиправності прийнятого відповідачем рішень про відмову у поновленні виплати пенсії, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 53/1 від 22.05.2018 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2, а також вийти за межі позовних вимог, вирішивши питання про його скасування із зобов'язанням відповідача здійснити дії щодо повторного розгляду заяви про поновлення, перерахунок та виплату пенсії за віком.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають як передчасні.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ч. 1 ст. 139 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 243, 246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 53/1 від 22.05.2018 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про поновлення, перерахунок та виплату пенсії за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (Ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судові витрат зі сплати судового збору в розмірі 768,40 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев