Справа № 520/2704/19
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 р. Справа № 520/2704/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкова про визнання дій та рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкова, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби (2 роки 03 дні), також періоду роботи на посадах в органах внутрішніх справ (22 р. 2 міс. 11 днів) та зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків до 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 22.02.2019 року, щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді;

- зобов'язати Шевченківське об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання суді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді - 51867 грн., який працює на відповідній посаді, на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області №04-52/152 від 06.02.2019 року, про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 44 років 02 місяці 15 дні, починаючи з 01.02.2019 року із урахуванням сум, які були виплачені;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова починаючи з 01.02.2019 р. нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 07.10.2016 року перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України Жовтневого району м. Харкова. З 19.02.2016 року позивач припинив свої повноваження як суддя та набув право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах визначених нормами законодавства, чинного станом на 19.02.2016. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано йому до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби (2 роки 03 дні), період роботи на посадах в органах внутрішніх справ (22 р. 2 міс. 11 днів) та зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків до 80 відсотків грошового утримання. Просив суд задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по даній справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія вказаної ухвали була надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

18.04.2019 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що з 07.10.2016 року позивач перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 22.02.2019 комісія Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (протокол №7) розглянула заяву позивача встановленого зразка від 19.02.2019 року та прийняла рішення відмовити в проведені з 01.02.2019 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 90% грошового утримання судді працюючого на даний час на відповідній посаді, призначеного згідно з Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (без зазначення підстав проведення перерахунку з 01.02.2019 з 80% на 90% грошового утримання судді працюючого на даний час на відповідній посаді та надання будь - якого документу, що підтверджує 90%). Також зазначив, що позивач не проходив кваліфікаційного оцінювання, яке підтвердило відповідність займаній посаді та не пропрацював три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання, тому розмір щомісячного довічного утримання було визначено відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-УІ від 07.07.2010. Тому, розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 80% суддівської винагороди.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 30 вересня 1996 року по 30 вересня 2016 року позивач працював суддею Ленінського районного суду м. Харкова.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1513-VIII, відповідно до пункту 2, 3 та 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, позивача було звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви у відставку.

Відповідно до Рішення Вищої Ради юстиції від 9 червня 2016 року № 1148/0/15-16, суддя має достатній для відставки стаж роботи.

Відповідно до розрахунку Ленінського районного суду м. Харкова стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, усього стаж роботи позивача становить 44 роки 02 місяці та 15 днів. До стажу зараховано :

- проходження військової служби у ЗС СРСР (з 15 листопада 1970 року по 18 листопада 1972 року ) - 02 роки та 4 дні;

- служба в органах МВС УРСР (з 12 липня 1974 по 23 вересня 1996) - 22 роки 02 місяці 11 днів;

- стаж роботи на посаді судді Ленінського районного суду м. Харкова (з 30 вересня 1996 по 30 вересня 2016 року - 20 років.

19 лютого 2019 року позивач звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням 90% заробітної плати судді з 01.02.2019 року.

Згідно рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського ОУПФУ м. Харкова від 22.02.2019 року протокол №7 позивачу відмовлено в проведенні з 01.02.2019 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 90% у зв'язку з ненаданням позивачем будь-якого документу, що підтверджує 90%.

Визначаючи стаж, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання відповідач, виходячи з приписів Закону «Про судоустрій та статус суддів», не включив до його складу службу в лавах радянської армії, період роботи позивача в органах МВС.

Вважаючи незаконними дії органу Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду з позовом.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону № 2453-VI судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов'язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно із статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини шостої статті 47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов'язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року №20.

Суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Судом встановлено, що повноваження позивача як судді припинилися з дня набрання чинності постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1513-VIII «Про звільнення суддів», якою позивач був звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Отже, з 08 вересня 2016 року позивач припинив свої повноваження як суддя та набув право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом саме на 08 вересня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Суд зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а, від 09.11.2018 року №К/9901/15647/18 (559/443/17).

З долученого до матеріалів справи послужного списку позивача вбачається, що ОСОБА_1 у період проходження служби в органах МВС перебував на посадах слідчого, старшого слідчого та начальника слідчих підрозділів органів МВС безперервно з 29 травня 1978 року по 23 вересня 1996 року, тобто 18 років 3 місяці 25 днів.

Вказані обставини були враховані Вищою радою юстиції при прийнятті рішення від 09.06.2016 року №1148/0/15-16 «Про внесення подання до ВР України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Ленінського районного суду м. Харкова у зв'язку з поданням заяви про відставку», яка зазначила, що з урахуванням перебування позивача на посадах слідчого, старшого слідчого, керівника слідчих підрозділів органів МВС, загальний стаж ОСОБА_1 становить більше 39 років, що дає йому право на звільнення з посади судді у відставку.

При цьому суд зазначає, що позивач помилково вважає, що йому повинен бути врахований весь стаж служби в органах МВС з 12.07.1974 по 23.09.1996р., оскільки в період з 12.07.1974 по 28.05.1978 р. позивач займав посади, не пов'язанні з посадою слідчого.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, а також періоду перебування на посадах слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що до стажу роботи позивача, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися стажу роботи на посаді судді (20 років), строкову військову службу в лавах радянської армії (02 роки 04 дні) та стаж роботи на посадах слідчого в органах МВС (18 років 3 місяці 25 днів).

Таким чином, загальний стаж роботи судді Клименка О.І., що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 40 років 03 місяці та 29 днів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справах «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Необхідність застосування зазначеного підходу при вирішення соціальних справ, з урахуванням обставин справи та законодавства, що регулює саме ці відносини та у конкретний період часу, підтверджується, зокрема, позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 234/8701/1.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати особі адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «C. Дж. та інші проти Болгарії» [«C. G. and Others v. Bulgaria»], заява № 1365/07, § 39, від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, § 170).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» [«Cantoni v. France»], заява № 17862/91, § 31-32, від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65).

Отже з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про необґрунтованість винесеного відповідачем рішення від 22.02.2019 року протокол № 7 та відповідно про необхідність його скасування.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 22.02.2019 року щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання суді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області №04-52/152 від 06.02.2019 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 40 років 03 місяці та 29 днів, починаючи з 01.02.2019 року із урахуванням сум, які були виплачені.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Щодо вимоги позивача про звернення рішення суду в частині виплатити щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, за один місяць.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул. Лейтенанта Шмідта, буд. 31, м. Харків, 61034) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкова (, адреса: м-н Свободи, 5, під'їзд 4, м. Харків, 61022) про визнання дій та рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 22.02.2019 року щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді.

Зобов'язати Шевченківське об'єднанне управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання суді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області №04-52/152 від 06.02.2019 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 40 років 03 місяці та 29 днів, починаючи з 01.02.2019 року із урахуванням сум, які були виплачені.

Рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкова ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.