Справа № 1340/3635/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3031/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.

за участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року про закриття провадження у справі №1340/3635/18 (ухвала постановлена в м. Львові, головуючий суддя Гулик А.Г., повний текст ухвали складено та підписано 15.02.2018) за адміністративним позовом Приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про скасування розрахунку нарахованої плати за проїзд великовагового транспортного засобу,

в с т а н о в и в:

ПП «Захід-хліб-збут-2002» 26.09.2018 звернулося в суд із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області, в якому просило скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №134/041 від 13.07.2018.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року закрито провадження у даній справі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої ПП «Захід-хліб-збут-2002» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у даних спірних правовідносинах відповідач, під час здійснення своїх повноважень діяв, як субєкт владних повноважень, а також є органом наділений спеціальною компетенцією, адже Державна служба України з безпеки на транспорті та її територіальні органи здійснюють державний контроль за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, виконують функцію габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховують відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Відтак, спір, який є предметом розгляду у даній адміністративній справі, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері автомобільного транспорту шляхом здійснення габаритно-вагового контролю в процесі проведення рейдових перевірок та нарахування субєктам господарювання плати за проїзд автомобільними дорогами України за перевищення нормативів допустимої ваги транспортних засобів.

Таким чином, апелянт вказує, що вищезгаданий розрахунок плати за проїзд великовагового транспорту від 13.07.2018 №134/041 є індивідуальним актом, в силу вимог п.19 ч.1 ст.4 КАС України, адже фактично є рішенням суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, шляхом надсилання повістки-повідомлення на електронну адресу позивача, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що оскаржений розрахунок не є рішенням (індивідуальним актом) субєкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обовязків для позивача, а тому він не може бути предметом спору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри, яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2007 року №879 (надалі - Порядок № 879 ), у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879.

Відповідно до пункту 31.1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Таким чином, нормами Порядку №879 визначено право територіальних органів Укртрансбезпеки здійснювати нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра.

Плата за проїзд обчислюється за встановленою формулою, що оформлюється відповідним розрахунком.

В свою чергу, згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у параграфі 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04 та 29465/04) зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Публічно-правовим спором відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

В даному випадку, сам по собі розрахунок розміру плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №134/041 від 13.07.2018, яким зобов'язано позивача сплатити 296,10 євро не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Вказане узгоджується з позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №805/3598/16-а.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

В даному випадку визначена у розрахунку плата за проїзд не може бути примусово стягнута на підставі вказаного розрахунку. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

В свою чергу, наявність підстав для стягнення з суб'єкта господарювання розрахованої плати за проїзд, обґрунтованість визначення суми такої плати, має вирішуватися судом за позовом до суб'єкта, яким заподіяно збитки про стягнення таких збитків, завданих внаслідок перевищення вагового та/або габаритного нормативного параметра.

Разом з тим, ОСОБА_2 Верховного Суду, приймаючи 30 січня 2019 року судове рішення у справі № 803/3/18, у якій предметом зустрічного позову були аналогічні позовні вимоги, зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на це, такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм процесуального права, в звязку з чим апеляційну скаргу Приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року про закриття провадження у справі №1340/3635/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 23.04.2019