Справа № 640/21428/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2019 року № 640/21428/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Міністерства внутрішніх справ України

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій , зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Міністерство внутрішніх справ України з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. щодо направлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 26.11.2018 року № 56361389/15 у виконавчому провадженні № 56361389.

- скасувати повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 26.11.2018 № 56361389/15 у виконавчому провадженні № 56361389.

- зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. змінити підставу постанови про закінчення виконавчого провадження № 56361389 з п.11 ( надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону) ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на п.9 ч.1. ст..39 Закону України «Про виконавче провадження»

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 11 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/21428/18, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну та наявні у нього докази, що стосуються спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим , що на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва №826/5892/15 10 травня 2018 року державним виконавцем відкрите виконавче провадження № 56361389, яким зобов'язано позивача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 27.03.2015 року по 06.11.2015 року різницю між виплаченим ОСОБА_2 грошовим забезпеченням за посадою старшого інспектора відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань цього підрозділу апарату МВС України та грошовим забезпеченням за посадою заступника начальника управління - начальника відділу супроводження розслідувань.

Позивач зазначає, що виконав рішення суду у повному обсязі. Проте, державний виконавець не погодившись із зазначеним фактом виконання боржником судового рішення у справі 826/5892/15, виніс постанови про накладення штрафу від 23.08.2018 року у розмірі 5100 грн. та від 13.11.2018 року у розмірі 10200 грн.

До суду не надходило жодних письмових пояснень чи відзиву на позовну заяву, з боку відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

17 квітня 2018 року Окружним адміністративним судом м. Києва у справі № 826/5892/15 було видано виконавчий лист про зобов'язання МВС України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 27.02.2015 року по 06.11.2015 року різницю між виплаченим позивачу грошовим забезпеченням за посадою старшого інспектора відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань цього підрозділу апарату МВС України та грошовим забезпеченням за посадою заступника начальника управління - начальника відділу супроводження розслідувань.

10 травня 2018 року за заявою стягувача Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ було відкрито виконавче провадження № 56361389 з виконання зазначеного виконавчого листа № 826/5892/15.

23 липня 2018 року відповідач, керуючись вимогами ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Згодом, 13 листопада 2018 року, відповідач керуючись вимогами ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн., за не повне невиконання рішення боржником.

Незгода з підставами винесення постанов обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши надані позивачем докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження"випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 5 та 6 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Як вбачаться з матеріалів справи та копій матеріалів з ВП № 56361389, наданих позивачем, виконавчим листом № 826/5892/15 було встановлено спосіб виконання рішення суду, а саме - зобов'язати нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 27.02.2015 по 06.11.2015 різницю між виплаченому позивачу грошовому забезпеченню за посадою старшого інспектора відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань цього підрозділу апарату МВС України та грошовому забезпеченню за посадою заступника начальника управління - начальника відділу супроводження розслідувань.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, грошове забезпечення ОСОБА_2 в останній місяць роботи (лютий 2015 року) на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу становить 8726,63 грн. Таким чином, загальна сума грошового забезпечення за період з 27.02.205 року по 06.11.2015 за посадою заступника начальника Управління - начальника відділу становить 69813,04грн.

Отже, різниця в грошовому забезпеченні між посадами старшого інспектора та заступника начальника Управління - начальника відділу за вісім місяців, яка підлягає нарахуванню виплаті становить 37179,90 грн. Крім того, необхідно врахувати період з 01.11.2015 року по 06.11.201 року, з розрахунку грошового забезпечення , нарахованого ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу, а саме: 8726,63 грн., шляхом ділення робочих днів з 01.1.2015 по 06.11.2015 року, додаткова сума грошового забезпечення має бути нарахована і виплачена - 39257,66 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним доручення №802 від 04 червня 2018 року позивачем було здійснено виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 у сумі - 16 438,89 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про те, що позивачем рішення Окружного адміністративного суду м. Київ від 10.11.2017 року за виконавчим листом № 826/5892/15 від 17.04.2018 року виконано не в повному обсязі.

Позивачем до матеріалів справи було подано копію висновку від 20.07.2018 року № 15/4-2697 на який він посилався, як доказ виконання ним судового рішення в повному обсязі, в добровільному порядку та, як підставу для визнання відповідних дій та рішення відповідача протиправними.

Одночасно суд звертає увагу, що у відповідності до приписів ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України МВС України, як сторона виконавчого провадження мало право звернутися до суду, який видав виконавчий документ із заявою про роз'яснення змісту виконавчого документу або судового рішення.

Втім, як встановлено під час розгляду даної адміністративної справи МВС України таким своїм правом не скористалося, а виконало рішення суду на власний розсуд, що суперечить його змісту.

У той же час, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на ту обставину, що відповідач зобов'язаний звернутися до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, оскільки вказані повноваження державного виконавця є способом реалізації його прав та не є обов'язком.

Окрім цього, на думку суду, висновок державного виконавця щодо відповідності стану виконання рішення суду фактичним обставинам не потребує будь-яких спеціальних знань.

З огляду на викладене, суд вважає, що під час розгляду даної адміністративної справи позивачем не було доведено фактичного виконання рішення суду, а відтак дії відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 56361389 ґрунтуються на вимогах закону, а відповідні постанови від 23.08.2018 року та 13.11.2018 року є правомірною.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 56361389 діяв згідно приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного повідомлення дотримався приписів Закону № 1404-VIII та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак дане повідомлення скасоване бути не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, натомість судом було встановлено правомірність дій та рішень відповідача, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 78, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Міністерства внутрішніх справ України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України

Суддя І.А. Качур