Справа № 826/12271/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транселектромонтажбуд" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транселектромонтажбуд" до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літош Валентини Петрівни третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Санворд-Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Санворд -Київ" про визнання протиправними та скасування рішень та записів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року закрито провадження в даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій остання просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Транселектромонтажбуд» 13.07.2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва подано позов до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літош Валентини Петрівни про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2018 року в справі №826/10924/18 позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, у зв'язку з порушенням правил підсудності. Дана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили.

Так, 07.12.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва направлено судовий запит №826/12271/18 судді Окружного адміністративного суду міста Києва про надання належним чином засвідченої копії позовної заяви у справі № 826/10924/18 для вирішення питання щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду у справі.

Отримавши у відповідь, на вищевказаний запит, належним чином засвідчену копію позовної заяви у справі № 826/10924/18, суд першої інстанції встановив, що позивачем повторно подано позов про той самий предмет і з тих самих підстав та до тих самих відповідачів, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що у справі № 826/10924/18 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є ухвала про відмову у відкриття провадження у справі, яка набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем оскаржується реєстраційна дія, здійснена на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду та стосується права власності позивача на майновий комплекс.

Отже, оскаржувана реєстраційна дія призвела до припинення права власності на нерухоме майно, яке за твердженням позивача його власністю на підставі договору купівлі-продажу.

Тобто, в даному випадку, предметом розгляду є не стільки дії та рішення відповідачів як суб'єкта наділеного владно-управлінськими функціями, а законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватно - правовий, а не публічно-правовий, характер спірних правовідносин.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв'язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Водночас, на виконання вимог ч. 1 ст. 239 КАС України, суд вважає за необхідне, роз'яснити позивачу, що враховуючи характер спірних відносин пов'язаний з реалізацією позивачем майнових прав та з урахуванням суб'єктного складу підлягає розгляду за правилами господарського судочинства України.

Крім того твердження апелянта про те, що змінилася підстава позову, а саме зазначення в позовній заяви про відсутність майнового спору та визначення даного спору як публічно-правового, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки вищевказане не є зміною підстав позовної заяви, а є лише позицією позивача щодо підсудності даної справи.

Оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено закриття провадження в разі наявності ухвали про відмову у відкриття провадження у справі, яка набрала законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, судом першої інстанції правомірно застосовано аналогію закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію викладену Європейським судом з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року, в якій Судом зазначено, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 826/3202/16 та у справі №815/6956/15.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, даний спір, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його розгляд не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є ухвала про відмову у відкриття провадження у справі, яка набрала законної сили.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транселектромонтажбуд" - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2019 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 24.04.2019 року