Справа № 200/5520/19-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 квітня 2019 р. Справа №200/5520/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязати вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить суд: визнати неправомірними дії до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_2 у врахуванні при призначенні пенсії довідок про заробітну плату №717 та №718 від 19.02.2016 року виданих за період роботи на шахті Восточна Компанія «Інтауголь», також довідки про заробітну плату №271 від 10.12.2018 року виданої Ухтинським воєнізованим гірничорятувальним загоном філіалу ФГАУ «АСФ «СВПФВЧ»; зобовязати Добропільське обєднане Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 10 серпня 2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідок про заробітну плату №717 та №718 від 19.02.2016 року виданих за період роботи на шахті Восточна Компанія «Інтауголь», також довідки про заробітну плату №271 від 10.12.2018 року виданої Ухтинським воєнізованим гірничорятувальним загоном філіалу ФГАУ «АСФ «СВПФВЧ».

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа у адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду у інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 2 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Однак, статтями 44, 47 Кодексу адміністративного судочинства України не надано право представникам підписувати від імені учасників справ позовної заяви, оскільки право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №810/739/15.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Частиною 2 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

В той же час, частиною 6 статті 59 КАС України передбачено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Частиною 3 статті 244 Цивільного кодексу України, передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно частини 8 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо у справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідності заяви, скарги, клопотання.

Разом з тим, відповідно до пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України Про нотаріат засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них покладається на нотаріусів.

При цьому, статтею 75 Закону України Про нотаріат передбачено, що нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Крім того, виходячи з положень пункту 3 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, вірність копії (фотокопії) документа засвідчується нотаріально, якщо справжність підпису фізичної особи на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування або за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування фізичної особи.

Кодексом адміністративного судочинства України (частини 4, 5 статті 94) передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, що знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Враховуючи викладене, у разі якщо повноваження представника визначені у довіреності фізичної особи, яка посвідчена нотаріально, належною копією такої довіреності може бути нотаріально засвідчена копія такої довіреності.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.01.2018 у справі № 490/11396/16-а (провадження К/9901/970/18) та від 15.01.2019 у справі № 6/14-НМ (№ К/9901/67269/18).

Позивачем надано до суду ксерокопію довіреності від 27.09.2018 року зареєстрованої у реєстрі за №1244, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3, зокрема бути його представником у всіх судових установах.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів позовної заяви, до неї не надано оригіналу довіреності від фізичної особи - позивача, як і не надано нотаріально засвідченої копії довіреності фізичної особи на ім'я представника.

При цьому, суд зазначає, що відповідність ксерокопії вищезазначеної довіреності оригіналу було засвідчено тим самим представником, на імя якого вона видана.

Засвідчена самим представником копія довіреності фізичної особи, в силу вищевикладених вимог законодавства, не є належним та допустимим доказом наявності повноважень у особи, яка підписала позовну заяву, а відтак повноваження ОСОБА_3 діяти від імені ОСОБА_1 не підтверджені в установленому законом порядку.

Згідно із частиною 4 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Абзацом 2 частини 1 статті 26 Закону № 5076-VI передбачено, що документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 5076-VI ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Частиною 3 статті 26 Закону № 5076-VI передбачено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 27 травня 2017 року № 151 (далі за текстом - Положення), ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням та повинен містити обов'язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно із пунктом 14 Положення ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об'єднання (бюро) зобов'язані вказати на звороті ордера.

На підтвердження своїх повноважень підписант надав оригінал ордеру серії ДН №052704 від 21.01.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (номер відсутній) від 01.12.2018 року надає правову допомогу ОСОБА_1 у Донецькому окружному адміністративному суді.

Однак, у порушення пункту 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 27 травня 2017 року № 151, доданий до матеріалів справи ордер серії ДН №052704 від 21.01.2019 року не містить на звороті ордера позначки про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги.

Таким чином ордер серії ДН №052704 від 21.01.2019 року не відповідає вимогам частини другої статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а саме, не містить обов'язкових реквізитів, передбачених Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, та не може посвідчувати повноваження адвоката ОСОБА_4 на право представництва інтересів ОСОБА_1

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі ОСОБА_5 проти України (пункт 31), де зазначено, що право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Згідно пункту 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 57 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 31.05.2018 у справі №813/4070/17.

Згідно пункту 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З цього питання, також неодноразово висловлювалася ОСОБА_6 Верховного Суду, яка зазначала, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13.03.2018 у справі №914/2772/16, від 21.03.2018 у справі №914/2771/16).

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 139, 169, 242, 243, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязати вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Буряк І. В.