Справа № 537/4012/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа №537/4012/16-а

адміністративне провадження №К/9901/34051/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2016 (суддя Сьоря С.І.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 (колегія суддів у складі: Кононенко З.О., Калитки О.М., Бондара В.О.) у справі за позовом ОСОБА_5 до інспектора роти № 2 батальйону Управлінні патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Безуглої Світлани Григорівни, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Безуглої С.Г. (далі - відповідач, інспектор роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП Безугла С.Г.), де третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі - третя особа, ДПП НПУ), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці Безуглої С.Г., які мали місце в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 119624 від 08.08.2016 стосовно позивача;

- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 119624 від 08.08.2016, винесену інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП Безуглою С.Г., про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016, позов задоволено частково: постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 119624 від 08.08.2016 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за частиною третьої статті 122 КУпАП скасовано. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08.08.2016 інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП Безуглою С.Г. винесено постанову серії ДР №119624 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_5 08.08.2016 о 14 год. 05 хв., керуючи транспортним засобом BMW Х5, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Пролетарській в м. Кременчуці в бік вул. Троїцька, порушила вимогу дорожнього знаку 5.8 «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» (пункт 17.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України)).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при накладенні на позивача адміністративного стягнення відповідачем було порушено загальні засади його накладення, оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не додержано вимоги глави 22 КУпАП, якою визначено порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, зокрема оскаржувану постанову винесено не на місці, на якому, виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, було вчинено правопорушення. Постанова не оголошувалась, докази під час розгляду справи фактично не досліджувались.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що оскаржувана постанова відповідає вимогам додатку № 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395). Підстави для внесення додаткових даних до цієї постанови відсутні. Відеозапис, на якому зафіксовано автомобіль під керуванням позивача, датований 08.08.2015. Представником третьої особи в судовому засіданні надано пояснення, що на технічному приладі, за допомогою якого зроблено відеозапис, не встановлено точну дату, а саме: відповідний рік. Зазначений відеозапис містить пояснення позивача, в яких вона визнає, що рухалась саме по смузі для маршрутних транспортних засобів.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

При оформленні поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, вони користуються вимогами КУпАП та Інструкцією № 1395.

Згідно зі статтею 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122 цього Кодексу). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно з частиною третьою статті 122 КУпАП відповідальність настає, зокрема, в разі ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 17.1. ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Дорожнім знаком 5.8 ПДР України «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» позначається дорога, на якій рух транспортних засобів здійснюється за встановленим маршрутом по спеціально відведеній смузі назустріч загальному потоку транспортних засобів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в оскаржуваній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок поліцейського про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП. Крім того, відеозапис, який містить інформацію про порушення позивачем пункту 17.1. ПДР України, датований не тим днем, у який, згідно оскаржуваної постанови, позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, та з його змісту неможливо однозначно встановити, що зафіксовано автомобіль саме під керуванням позивача. Інших належних та допустимих доказів про наявність правопорушення судами попередніх інстанцій не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не доведено правомірності прийнятого ним рішення під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для скасування постанови відповідача серії ДР № 119624 від 08.08.2016.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, що, в силу вимог статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

З урахуванням визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України меж перегляду касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій, усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не можуть слугувати підставою для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 залишити без змін, а касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець