Справа № 806/2958/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №806/2958/14

касаційне провадження №К/9901/8438/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 (головуючий суддя - Липа В.А.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014 (головуючий суддя - Охрімчук І.Г.; судді: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В.) у справі №806/2958/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елізіум Пласт» до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бестом» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась неодноразово.

У грудні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Елізіум Пласт» звернулося до адміністративного суду з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бестом», в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.09.2012 №, яким зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість за травень 2012 року на суму 3 140 058 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що платником податку правомірно включено до складу податкового кредиту за травень 2012 року суму податку на додану вартість за господарськими відносинами з ТОВ «Хімтрейдресурс» у розмірі 40 058,33 грн., з одночасним поданням відповідної заяви зі скаргою на контрагента, як того вимагають правила пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України; між позивачем та ТОВ «Бестом» у відповідності до вимог законодавства здійснено залік зустрічних однорідних вимог, що підтверджується документально, а отже позивачем згідно зі статтею 192 Податкового кодексу України було правомірно здійснено у травні 2012 року коригування обсягів постачання та податкових зобов'язань ПДВ на суму 3 100 000 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.03.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 17.09.2012 № в частині суми завищення від'ємного значення за травень 2012 року на 40 058 грн. протиправним та скасовано його. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.06.2014 касаційну скаргу Коростенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області залишено без задоволення, а касаційну скаргу ТОВ «Елізіум Пласт» задоволено частково. Скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11.03.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013 в частині відмови в задоволенні позовних з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. У частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції касаційним судом залишено без змін.

Скасовуючи рішення судів у вказаній частині, суд касаційної інстанції вказав на те, що судам при новому розгляді справи необхідно врахувати доводи позивача щодо укладеної між ним та первісним кредитором додаткової угоди від 03.04.2012 до договору №300112 від 30.01.2012, згідно якої сторони дійшли згоди розірвати договір поставки підвіконь ПВХ №300112.

За результатами нового розгляду справи у скасованій частині, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.10.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014, адміністративний позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 17.09.2012 № в частині суми завищення від'ємного значення за травень 2012 року в сумі 3 100 000 грн.

У межах спірних правовідносин судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за травень 2012 року, оформленої актом перевірки від 30.08.2012 №1200/15-4/32510883, встановлено порушення, зокрема, вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, частини 3 статті 203, частини 1 статті 220 Господарського кодексу України, статті 601, статті 653 Цивільного кодексу України, чим завищено суму від'ємного значення за травень 2012 року на суму 3 100 000 грн. Такі висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що позивачем не було надано до перевірки документів, які свідчать про укладення між первісним кредитором (ТОВ «Орікс») та позивачем додаткової угоди про розірвання договору поставки підвіконь ПВХ №300112 від 30.01.2012, а отже цей договір є дійсним, строк поставки товару встановлений до 31.12.2012 включно, а тому у ТОВ «Орікс» не виникло права укладати з третьою особою договір цесії №18/05/10-ОРІ від 18.05.2012 та відповідно вважати, що у нового кредитора на момент укладення договору цесії виникло право вимоги до позивача згідно договору №300112 від 30.01.2012. На підставі акту перевірки та встановлених порушень, контролюючим органом прийнято оспорюване у даній справі податкове повідомлення-рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем у ході розгляду справи суду надано належні та допустимі докази розірвання договору поставки підвіконь ПВХ №300112 від 30.01.2012, укладеного між позивачем та ТОВ «Орікс» (первісний кредитор), а отже відступлення права вимоги та відповідно зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 18 600 000 грн., в т.ч. ПДВ - 3 100 000 грн., відповідає вимогам законодавства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області подала касаційну скаргу, у якій просила Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем у ході проведеної перевірки не надано доказів розірвання договору поставки підвіконь ПВХ №300112 від 30.01.2012, а відтак слід вважати, що такі документи на момент проведення перевірки у нього були відсутні. Подана позивачем до суду угода від 03.04.2012 до договору №300112 від 30.01.2012, згідно якої сторони дійшли згоди розірвати договір поставки підвіконь ПВХ №300112 не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30.01.2012 між позивачем та ТОВ «Орікс» було укладено Договір поставки підвіконь ПВХ № 300112, згідно умов якого продавець здійснює поставку підвіконня ПВХ на суму 18 600 000 грн., порядок перерахунків - 100 % передоплата. TOB «Елізіум пласт» на суму отриманої від TOB «Орікс» передоплати 29.02.2012 виписано податкову накладну №7, сума податку на додану вартість складає 3 100 000 грн. При цьому, реалізація товару не відбулась.

В подальшому, між ТОВ «Орікс» та ТОВ «Бестом» було укладено Договір відступлення права вимоги (Цесії) від 18.05.2012 № 18/05/12-ОР1, згідно умов якого, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредитором за Договором № 300112 від 30.01.2012, який укладено між Цедентом і ТОВ «Елізіум Пласт». За цим Договором Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання зобов'язань, а саме сплатити заборгованість в розмірі 18 600 000 грн. За відступлення права вимоги цесіонарій сплачує цеденту грошові кошти в розмірі 18 600 000 грн. Зазначені кошти повинні бути перераховані в строк до 20.05.2012.

В той же час, 29.03.2012 між ТОВ «Елізіум Пласт» (яке виступає як позикодавець) та ТОВ «Фактор Коммерс» (яке виступає як позичальник) було укладено Договір позики (поворотної фінансової допомоги) № 29/03, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у визначений даним Договором строк. Позика видається на безоплатній (безвідсотковій) основі. Сума позики за даним Договором становить 18 600 000 грн. Строк користування позикою, з урахуванням укладеної між сторонами додаткової угоди про внесення змін до Договору позики № 29/3 від 29.03.2012, встановлено до 30.05.2012.

28.05.2012 між ТОВ «Фактор Коммерс» (яке виступає як Первісний боржник), ТОВ «Бестом» (яке виступає як Новий боржник) та ТОВ «Елізіум Пласт» (яке виступає як Кредитор) укладено Договір про переведення боргу № 28/05-12/Б1, відповідно до умов якого Первісний боржник переводить свій борг (обов'язки) у сумі 18 600 000 грн. за договором позики № 29/3 від 29.03.2012, укладеним між Первісним боржником та ТОВ «Елізіум Пласт» та зобов'язується сплатити Новому боржникові за прийняття боргу визначену цим Договором плату, а Новий боржник замінює Первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище Договору і приймає на себе обов'язки Первісного боржника за Основним договором. Цей Договір укладено Сторонами на підставі письмової згоди Кредитора на переведення боргу, що підтверджується його листом (повідомленням), який є невід'ємною частиною цього Договору.

В подальшому на підставі цих договорів, між TOB «Бестом» та TOB «Елізіум Пласт» була укладена Угода від 31.05.2012 № 31/05-12/ЕП про зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов'язань за зазначеними правочинами.

Сторони припинили господарські зобов'язання одна перед одною на суму 18 600 000 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк яких настав.

Контролюючий орган вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог відбулось із порушенням вимог законодавства, позаяк до перевірки не надано доказів розірвання договору поставки підвіконь ПВХ №300112 від 30.01.2012, укладеного між позивачем та ТОВ «Орікс», а отже цей договір є дійсним, строк поставки товару встановлений до 31.12.2012 включно, у зв'язку з чим, у ТОВ «Орікс» не виникло права передачі права вимоги за цим договором іншій особі.

Однак такі висновки відповідача спростовуються наступним.

Частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини другою статті 653 цього Кодексу, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Статтею 654 Цивільного кодексу України, у наведеній вище редакції, передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, пунктом 5 Договору поставки підвіконь ПВХ № 300112 від 30.01.2012, зокрема, передбачено, що цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному в Україні законодавстві.

На виконання вимог зазначеного пункту, 03.04.2012 між ТОВ «Орікс» та ТОВ «Елзіум Пласт» укладено Додаткову угоду до Договору № 300112 від 30.01.2012. У даній Угоді зазначено, що Покупець та Продавець в зв'язку з втратою фінансово-економічної доцільності, відсутністю можливості Продавця виконати умови Договору та керуючись нормами Договору, дійшли згоди розірвати Договір №300112 від 30.012012, укладений між ТОВ «Орікс» та ТОВ «Елізіум Пласт».

Пунктом 2 цієї Угоди передбачено, що Продавець зобов'язаний в строк до 01 травня 2012 року перерахувати (повернути) на користь Покупця грошові кошти в розмірі 18 600 000 грн., які були ним отримані в рамках Договору № 300112 від 30.01.2012.

Ця Угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та скріплення її печатками Сторін (пункт 5 Угоди).

Ця Угода складена при повному розумінні Сторонами її умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу - по одному для кожної зі Сторін (пункт 6 Угоди).

Отже, сторонами договору у повній відповідності до вимог законодавства розірвано договір поставки шляхом укладення Додаткової угоди від 03.04.2012 до Договору № 300112 від 30.01.2012.

Вказана угода була надано позивачем до суду та обґрунтовано прийнята останнім, з відповідним наданням судом правової оцінки цим обставинам.

За змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частини першої наведеної норми, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. З цього випливає обов'язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов'язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається.

Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об'єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з'ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (у наведеній раніше редакції) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі, зокрема, письмових доказів.

Отже, з наведеного випливає, що суд не обмежений доводами та запереченнями сторін. Офіційне з'ясування обставин у справі насамперед полягає у встановленні судом на підставі належних та допустимих доказів обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано прийняли вказані документи до уваги, надали їм належну правову оцінку та відхилили посилання податкового органу на ненадання Додаткової угоди від 03.04.2012 до перевірки, як на підставу для відмови в задоволенні позову.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відтак, припинення зобов'язань шляхом заліку (зарахування) зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, на загальну суму 18 600 000 грн. між позивачем та TOB «Бестом» є правомірним. В зв'язку з чим, позивачем правомірно було подано до контролюючого органу розрахунок від 31.05.2012 №1 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 29.02.2012 №7, яким зменшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 3 100 000 грн., в зв'язку з зміною кількісної продукції.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Така не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014 у справі №806/2958/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк