Справа № 826/16803/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №826/16803/15

касаційне провадження №К/9901/14238/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2016 (головуючий суддя - Данилишин В.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 (головуючий суддя - Бужак Н.П., судді: Твердохліб В.А., Троян Н.М.) у справі №826/16803/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНК-Індастріз Україна» до Харківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТНК-Індастріз Україна» звернулося до адміністративного суду з позовом до Харківської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів: №807010001/2015/000064/1 від 28.04.2015; №807010001/2015/000065/1 від 28.04.2015; №807010001/2015/000068/1 від 30.04.2015; №807010001/2015/000069/1 від 04.05.2015; №807010001/2015/000070/1 від 18.05.2015 та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: №807010001/2015/00065 від 28.04.2015; №807010001/2015/00066 від 28.04.2015; №807010001/2015/00069 від 30.04.2015; №807010001/2015/00070 від 04.05.2015; №807010001/2015/00071 від 18.05.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, натомість митним органом необґрунтовано відмовлено декларанту у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, безпідставно визначивши митну вартість за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016, адміністративний позов задоволено.

Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що між позивачем та НК «Роснєфть» (Росія) укладено контракт від 30.10.2014 №100014/10663К на постачання бензину та палива дизельного. Згідно умов п. 5.1 цього Контракту, ціна на товар, що поставляється по цьому контракту встановлюється в доларах США за метричну тону та визначається згідно додатків, що є невід'ємною частиною цього контракту. Так, 30.03.2015 між сторонами укладено додаток №024 до контракту, відповідно до п. 4.1 якого, вартість товару, що поставляється по цьому додатку, фіксується в доларах США за одну метричну тону та складає 550,03 дол. США. З метою митного оформлення уповноваженою особою декларанта протягом квітня - травня 2015 року були подані до Харківської митниці ДФС наступні МД №807010001/2015/003554, №807010001/2015/003555, №807010001/2015/003647, №807010001/2015/003701, №807010001/2015/004209. Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України. В підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару уповноваженою особою декларанта було подано до митного органу пакет документів визначених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Під час здійснення митного контролю митним органом було витребувано у декларанта додаткові документи на підтвердження заявленої до митного оформлення вартості товару, втім підприємством додаткові документи не подавались. За результатами розгляду МД та доданих до них документів, посадовою особою митного органу складені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №807010001/2015/00065 від 28.04.2015; №807010001/2015/00066 від 28.04.2015; №807010001/2015/00069 від 30.04.2015; №807010001/2015/00070 від 04.05.2015; №807010001/2015/00071 від 18.05.2015, а також прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №807010001/2015/000064/1 від 28.04.2015; №807010001/2015/000065/1 від 28.04.2015; №807010001/2015/000068/1 від 30.04.2015; №807010001/2015/000069/1 від 04.05.2015; №807010001/2015/000070/1 від 18.05.2015. Митну вартість ввезеного товару скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості відповідно до статті 59 Митного кодексу України (за ціною договору щодо ідентичних товарів) на рівні 554 дол. США за одну метричну тону. Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані позивачем документи для проведення митного оформлення підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору), натомість митним органом неправомірно відмовлено позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, безпідставно визначивши митну вартість за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів) та прийнявши оскаржувані рішення та картки відмови. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування основного методу не були спростовані митним органом, а посилання останнього на ненадання всіх необхідних первинних документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Харківська митниця ДФС подала касаційну скаргу, у якій просить Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Касаційна скарга обґрунтована тим, що надані позивачем документи для проведення митного оформлення не підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору) через відсутність певних відомостей щодо складових митної вартості. Таким чином, митний орган наполягає на правильності застосування ним резервного методу визначення митної вартості товарів.

На адресу суду від позивача надішли заперечення на касаційну скаргу, у яких товариство, з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оспорювані рішення без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Як свідчать обставини справи та з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, уповноваженою особою декларанта одночасно із митними деклараціями подано вичерпний перелік документів передбачений частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами; накладну ЦІМ/УМВС; рахунок-проформу; доповнення до зовнішньоекономічного контракту - додаток №024 від 30.03.2015; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №100014/10663К від 30.10.2014; договір про надання послуг митного брокера №0018ПЦ від 01.01.2015; сертифікат відповідності; декларацію про відповідність; інформацію про позивні результати здійснення радіологічного контролю товару; декларацію про походження товару; звільнення від сплати додаткового імпортного збору; копію митної декларації країни відправлення.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідачем було додатково витребувано у декларанта додаткові документи згідно переліку, однак такі на вимогу відповідача декларантом не подавалась.

За результатами розгляду митних декларацій доданих до них документів, відповідачем складені оспорювані у даній справі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийняті рішення про коригування митної вартості товарів.

Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості не міститься усіх відомостей щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. Під час судового розгляду справи, відповідачем конкретизовані підстави, які слугували для коригування митної вартості товару за другорядним методом, а саме: до митного оформлення не надано платіжних документів, а також комерційного інвойсу.

Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені частиною другою статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У даному випадку, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування другорядного методу (за ціною договору щодо ідентичних товарів).

Доводи митного органу про те, що позивачем не було надано до митного оформлення підтвердження оплати товару, а саме платіжних документів, обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки умовами Контракту від 30.10.2014, чітко визначено умови оплати за товар, відстрочка платежу, та зазначено строки оплати вартості партії товару по факту його поставки. Оплата за весь поставлений товар була здійснена 30.06.2015 згідно платіжного документу №60, який додатково було подано до митниці після здійснення оплати.

Щодо не подання до митного органу комерційного інвойсу, то слід вказати на те, що фактично інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані). Окрім того, митним органом не зазначено, яким саме чином відсутність такого, з урахуванням того, що позивачем було подано до митного оформлення рахунок-проформа, який містить вартість імпортованого товару, впливає на визначення митної вартості товару.

Окремо слід вказати і на те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Таким чином, митним органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач в деклараціях митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, які б унеможливлювали визначити митну вартість товару за ціною контракту.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Така не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Харківської митниці ДФС без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Харківської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 у справі №826/16803/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк