Справа № 460/647/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2019 року м. Рівне №460/647/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі відповідач), про визнання відмови, викладеної у листі за № Л-311/0-735/0/94-19 від 22.02.2019, з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області; зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області згідно з поданим клопотанням, яке зареєстроване у відповідача за № Л-311/0/17-19 від 25.01.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою При цьому, як стверджує позивач, ним були надані всі документи, визначені ст.118 Земельного кодексу України, необхідні для прийняття рішення про надання відповідного дозволу, однак, відповідач в порушення вимог земельного законодавства, безпідставно відмовив у наданні відповідного дозволу. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав суду відзив на позов в якому з посиланням на вимоги земельного законодавства заперечує проти позову. Свою позицію аргументує наступним. Дійсно, 25.01.2019 позивач звернувся до нього із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області. До клопотання позивач надав усі документи, передбачені ст.118 Земельного кодексу України. Однак, у графічному матеріалі, поданому позивачем до клопотання, останнім не зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а лише зазначений земельний масив орієнтовною площею 6,00га. Тому, позивача було повідомлено про те, що місце розташування бажаної земельної ділянки не відповідає вимогам нормативно-правових актів та площі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, яка пропонується для передачі громадянам у власність у межах норм безоплатної приватизації. Крім того, відповідач також зазначив, що на виконання постанови КМУ від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», з метою виконання рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14.10.2014 «Про обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», на адресу Білокриницької сільської ради скерований лист № Л-311/0-337/0/94-19 від 29.01.2019. На вказаний лист Головним управлінням отримана відповідь № 169/0212/19 від 11.02.2019, згідно з якою Білокриницька сільська рада Рівненського району Рівненської області не погодила надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га ОСОБА_3, обґрунтовуючи тим, що на території ради проживає 29 учасників АТО та територіальною громадою прийнято рішення забезпечувати першочергово земельними ділянками учасників АТО, які проживають на території Білокриницької сільської ради. Також зазначили, що ОСОБА_3 визначено місце розташування земельної ділянки, де фактично зарезервовано ділянки для учасників АТО, які проживають на території сільської ради. З врахуванням зазначеного відповідач стверджує про правомірність відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за клопотанням від 25.01.2019. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 27.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

22.04.2019 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Білокриницьку сільську раду.

Представник позивача в судовому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані письмові докази, суд зважає на наступне.

25.01.2019 позивач звернувся до відповідача із клопотанням у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

До вказаного клопотання позивачем були долучені: копія паспорта; копія ідентифікаційного коду; викопіювання з публічної кадастрової карти Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області з нанесенням земельного масиву державної власності орієнтовною площею 6,00га, зарезервованого для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства учасникам антитерористичної операції та сімям загиблих; копія учасника бойових дій.

22.02.2019 відповідач, листом № Л-311/0-735/0/94-19, відмовив у задоволенні клопотання позивача. Як вбачається із зазначеного листа, останній, відмовляючи у задоволенні клопотання, вказує, що на виконання доручення Кабінету Міністрів України, Головним управлінням прийнятий наказ від 29.01.2019 № 11 «Про внесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 20.12.2018 № 219», яким встановлена площа земельних ділянок, сільськогосподарського призначення державної власності, яка пропонується для передачі громадянам у власність у межах норм безоплатної приватизації в І кварталі 2019 року. Дана інформація опублікована на веб-сайті Головного управління http://rivnenska.land.gov.ua/info/perelik-zemelnykh-dilianok-dlia-bezoplatnoi-peredachi-u-vlasnist/). Крім того, згідно рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14.10.2014 «Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», з 15.10.2014, під час розгляду клопотань фізичних та юридичних осіб про надання дозволів на розроблення документацій із землеустрою щодо відведення земель сільськогосподарського призначення державної власності Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, органи місцевого самоврядування за місцем розташування відповідної ділянки висловлюють позицію щодо можливості надання такого дозволу. Відповідно, на лист Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Білокриницька сільська рада листом від 19.02.2019 № 169/02-12/19 повідомила, що не погоджує надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00га у власність, у звязку з тим, що у запитуваному масиві надання земельних ділянок зарезервовано для місцевих учасників АТО, які проживають та прописані на території сільської ради. Додатково повідомляється, що інформація про місце розташування масивів земель зарезервованих для учасників АТО розміщена на сайті Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області у вільному доступі. Враховуючи наведене, а також те, що місце розташування бажаної земельної ділянки не відповідає вимогам нормативно-правових актів та площі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, яка пропонується для передачі громадянам у власність у межах норм безоплатної приватизації, Головне управління відмовило у задоволенні клопотання позивача.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 33 Земельного Кодексу України, земельні ділянки призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Приписами частин 1, 2 статті 116 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі за текстом Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Так, згідно із вимогами частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Крім того, у відповідності до підпункту 31 пункту 4 Положення № 15, Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

За змістом частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним Кодексом України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, суд наголошує, що чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Суд зауважує, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач на території Білокриницької сільської ради належить до земель державної власності. Вказана обставина визнається учасниками справи.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області листом від 22.02.2019 № Л-311/0-735/0/94-19 фактично відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з двох підстав.

Першою підставою є те, що Білокриницька сільська рада не погодила надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою.

Друга підстава місце розташування бажаної позивачем земельної ділянки не відповідає вимогам нормативно-правових актів та площі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, пропонується для передачі громадянам у власність у межах норм безоплатної приватизації.

З приводу першої підстави щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд повторює, що статтею 118 Земельного Кодексу України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки і чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень зазначеної статті.

Таким чином, наведена підстава відмови не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України. Будь-які зміни до Земельного кодексу України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався. Тому, посилання відповідача на лист Білокриницької сільської ради від 19.02.2019 № 169/02-12/19 щодо непогодження дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою не є правовою підставою для відмови у розумінні ст.118 Земельного кодексу України.

Щодо другої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 25.01.2019 долучив наступні документи: копію паспорта громадянина України; копію ідентифікаційного коду; викопіювання з публічної кадастрової карти Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області з нанесенням земельного масиву державної власності орієнтовною площею 6,00га, зарезервованого для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства учасникам антитерористичної операції та сімям загиблих; копію учасника бойових дій. Надання цих документів передбачено ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.

Із дослідженого графічного матеріалу, поданого позивачем до клопотання, а саме, викопіювання з публічної кадастрової карти Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області з нанесенням земельного масиву державної власності орієнтовною площею 6,00га, зарезервованого для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства учасникам антитерористичної операції та сімям загиблих, судом встановлено, що позивач не зазначив бажане місце розташування земельної ділянки, яку хоче отримати, а зазначив земельний масив орієнтовною площею 6,00га.

Суд зауважує, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держземагентства України від 18.05.2010 № 376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686, межа земельної ділянки це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Повертаючись до змісту ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України, суд зазначає, що даною нормою в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов'язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Будь-яких винятків з цього правила чи альтернативних варіантів дана норма не містить.

Необхідність подання таких матеріалів випливає із самого змісту наведених норм, оскільки, як передбачено частиною сьомою цієї статті, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

З цього слідує, що графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Однак, як встановлено судом, з доданих позивачем графічних матеріалів неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність, оскільки бажане місце розташування земельної ділянки площею 2,00 га не позначено в межах території, що виділена єдиним масивом площею в 6,00 га.

У звязку із чим суд вважає, що позивачем при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з відповідним клопотанням не надано повного пакету документів, необхідних для вирішення питання щодо надання дозволу на розробку технічної документації, а саме: не вказано бажаного місяця розташування земельної ділянки, як того вимагає земельне законодавство, у зв'язку із чим відсутні підстави для визнання протиправною оскаржуваної відмови та її скасування.

При вирішення вказаної справи, суд врахував правову позицію, викладену ОСОБА_4 Судом в постанові від 14.08.2018 у справі № 802/159/17-а (адміністративне провадження № К/9901/38739/18).

Слід також звернути увагу на те, що земельне законодавство не передбачає, як має діяти орган, у разі надання йому документів з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту.

У земельних правовідносинах не діє схожий до адміністративного судочинства інститут залишення заяви без руху чи її повернення.

Враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо така ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу. При цьому, відмовляючи у наданні дозволу, орган повинен навести усі підстави відмови.

Така правова позиція наведена у постанові ОСОБА_4 Суду від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а, адміністративне провадження № К/9901/7504/18 (пункти 71-72).

Підсумовуючи вище викладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, постановлена за наслідками розгляду клопотання позивача від 25.01.2019, прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, не спростував доводів відповідача достатніми та належними доказами, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для застосування ст. 139 КАС України щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_3 (33000, м. Рівне, вул. Пластова, 29, РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (33013, м. Рівне, вул. С.Петлюри, 37, ).

Повний текст рішення складений 24 квітня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.