Справа № 440/1084/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

26 квітня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/1084/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26.03.2019 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якій просить:

- визнати протиправними дії Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2014 по 04.05.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов'язати Лубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2014 по 04.05.2014 у відповідності до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01.01.2014 по 04.05.2014 у відповідності до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивачка вважає, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 нарахування та виплата основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, повинні були здійснюватись відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". ОСОБА_1 звернулася із заявою про перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до частини 4 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, листом Лубенського ОУПФУ Полтавської області №336/Г-02 від 04.10.2018 позивачу повідомлено, що відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії. Відтак, дії відповідача стосовно призначення та виплати пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 позивач вважає протиправними.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1084/19, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.04.2019 до суду надійшов відзив на позову заяву (а.с.55), у якому представник Лубенського ОУПФУ Полтавської області просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 від 23.11.2011, якою визначено розміри державної пенсії по інвалідності для осіб, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Пояснює, що вказана постанова була чинною і її положення діяли впродовж 2014 року. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1, у зв'язку з не дотриманням позивачем строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 23.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2014 по 04.05.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язання здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2014 по 04.05.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01.01.2014 по 04.05.2014 у відповідності до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №440/3708/18, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019, позов ОСОБА_1. до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії залишено без розгляду (а.с.51-54).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 05.11.2014 ОСОБА_1 було подано заяву до управління про проведення перерахунку пенсії з 01.01.2014 відповідно до частини першої статті 50, частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Цього ж дня (05.11.2014) управлінням відмовлено у проведенні перерахунку. Крім того, постановою Лубенського міськрайонного суду від 20.11.2014 у справі №539/3702/14-а задоволено позов ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та перерахунок пенсії за період з 05.05.2014 по 02.08.2014 (з урахуванням шестимісячного строку звернення, оскільки позивач звернулася до суду 05.11.2014).

Таким чином, доводи позивача про те, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав з листа відповідача від 04.10.2018 №336/Г-02 спростовані матеріалами справи, оскільки заявою ОСОБА_1 від 05.11.2014, листом управління від 05.11.2014 №130/Г-02 на заяву позивача від 05.11.2014, постановою Лубенського міськрайонного суду від 20.11.2014 у справі №539/3702/14-а, підтверджується, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав у листопаді 2014 року, однак, з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду звернулася у жовтні 2018 року.

Згідно частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевказаними рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав ще у листопаді 2014 року.

Таким чином, позивачка з листопада 2014 року була обізнана у наявності свого порушеного права, однак, з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду звернулася у березні 2019 року.

Суд наголошує, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Позивачем не надано суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом та доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, та не наведено підстав пропуску такого строку, які могли б бути визнані судом поважними.

Щодо посилання апелянта на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, суд зазначає, що зазначені рішення прийняття за результатами розгляду конституційного звернення щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України,статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" та висновки викладені у вказаних рішеннях стосувались питання застосування строків при зверненні працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці. Тобто, правовідносини, що виникли у зазначеній справі та справі яка розглядається судом не є подібними.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також відповідно до пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням викладених висновків суду, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили після підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Г.В. Костенко