Справа № 826/7993/17
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7993/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В. та Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника позивачів 1 та 2 ОСОБА_2, представника відповідача Сапальова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", про визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В :

20.06.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", про визнання протиправною бездіяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 у справі № 826/7993/17 клопотання представника Національного банку України про залишення адміністративного позову без розгляду задоволено, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5; позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", про визнання протиправною бездіяльність залишено без розгляду.

Не погодившись з таким рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що причини пропуску шестимісячного строку для звернення до суду у них є поважними, зокрема, через перебування чоловіка (позивача-1) на лікуванні. Крім того, зазначають, що інформація щодо дійсного фінансового стану Банку та здійснення інспекторських перевірок була викладена тільки в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016 шляхом розміщення постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому тільки 21.12.2016 у позивачів з'явилась можливість дізнатися щодо реальних показників діяльності Банку.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справу розглянуто в межах аргументів апеляційної скарги позивача.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачі звернулися до суду з позовом про оскарження бездіяльності Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Вважають, що пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Згідно з частинами першою - другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду з позовом; далі - КАС) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду на час звернення позивача до суду було встановлено статтею 100 КАС України, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Дана норма узгоджується із приписами ч. 3 статті 123 КАС в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали, зокрема, передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У розумінні цієї статті поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є такі обставини, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ключовою є фраза «з поважних причин» а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Процесуальний Закон не дає визначення терміну поважні причини. Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Вказана правова позиція напрацьована усталеною судовою практикою як Верховного Суду України в постановах від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, від 01.07.2015 у справі №6-178гс15, так і Верховного Суду, зокрема в постанові від 15.05.2018 у справі № 911/3210/17, від 08.05.2018 у справі №911/2534/17.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_4 тяжко хворіє, а тому фізично не міг вчинити дії щодо підготовки та подання позову до адміністративного суду для захисту порушених прав та інтересів вкладника, а його дружина ОСОБА_5 постійно здійснює догляд за чоловіком, що є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду. Крім того, представник позивачів вказав на те, що інформація щодо дійсного фінансового стану Банку та здійснення інспекторських перевірок була викладена тільки в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016 шляхом розміщення постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому тільки 21.12.2016 у позивачів з'явилась можливість дізнатися щодо реальних показників діяльності Банку.

Колегією суддів встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 №612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171, згідно з яким з 18.09.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації банку.

18.09.2015 на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) було розміщено інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас, позивачами зазначено, що 12.11.2015 ними було отримано гарантовані суми відшкодування коштів у розмірі по 200 000, 00 грн., та підтверджено копіями заяв на перерахування коштів.

Отже, позивачі ще 17.09.2015 повинні були дізнатися про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", що є наслідком визнання Національним банком України згаданого Банку неплатоспроможним, і яке, в свою чергу згідно з доводами позивачів, є наслідком протиправної бездіяльності Національного банку України щодо нездійснення банківського нагляду за діяльністю ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відповідно до статті 55 Закону України "Про Національний банк України".

Проте, до Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись лише у червні 2017 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилання позивачів на тривале захворювання та лікування позивача-1, колегія суддів сприймає їх критично, оскільки мова йде про пропуск позивачами строку більш ніж в один рік, доказів щодо безперервного знаходження у лікарні позивача-1 не надано, при цьому апеляційний суд враховує, що у справі позивачів два.

Крім того, позивачами не спростовано, що ними вчинялись дії на захист свої порушених прав, звертаючись з позовом до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у 2015-2016 рр., а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність об'єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звернення позивачів до суду із позовом 20.06.2017 року відбулось поза межами шестимісячного строку, установленого статтею 122 КАС України та адміністративний позов має бути залишено без розгляду в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду на підставі статті 123 КАС України.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на вказане всі аргументи апелянта не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Повне судове рішення виготовлено 23.04.2019 р.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", про визнання протиправною бездіяльності - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель