Справа № 1.380.2019.002130
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002130
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

26 квітня 2019 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Костецький Н.В. розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали,-

встановив:

фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 04.04.2019 року №4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах».

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову від 25.04.2019 (вх. № 14614), у якій просить суд:

- зупинити дію ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 року №4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

- заборонити Львівській міській раді вчиняти будь-які дії спрямовані на реалізацію ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 року №4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

- заборонити Львівській міській раді приймати будь-які рішення щодо заборони здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Заява обґрунтована тим, що Львівською міською радою прийнято на пленарному засіданні 18 сесії 7-го скликання 04.04.2019 ухвалу №4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах», згідно якої: визнано неприпустимим здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах; рекомендовано суб'єктам підприємницької діяльності, зазначеним у додатку 1-А, припинити реалізацію алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом з 01.05.2019; районним адміністраціям до 15.05.2019 доручено провести обстеження тимчасових споруд, у тому числі і зазначених у додатку 1-А, на предмет наявності алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива і уточнені списки подати у департамент економічного розвитку для внесення змін до додатку 1-А до цієї ухвали; у разі продовження суб'єктами підприємницької діяльності реалізації алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах, що підтверджено актами районних адміністрацій, вважати тимчасові споруди такими, що вилучені з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, видані їм паспорти прив'язки анульованими та укладені договори оренди окремих конструктивних елементів благоустрою припиненими; районним адміністраціям у разі невиконання суб'єктами підприємницької діяльності вимог цієї ухвали у тримісячний термін вжити заходів щодо демонтажу тимчасових споруд, вилучених з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. Вказана ухвала, на думку позивача, є очевидно незаконною, протиправною, прийнятою всупереч чинному законодавству про захист економічної конкуренції та підлягає скасуванню. Приймаючи оскаржувану ухвалу, відповідач самовільно перейняв на себе не властиву органу місцевого самоврядування функцію контролю за дотриманням ліцензійних умов ліцензованої діяльності, своїм рішенням/ухвалою підмінив норму закону, та допустив порушення правил здорової конкуренції, обмеживши та спотворивши останню, оскільки поставив в нерівне становище суб'єктів підприємницької діяльності, що вказані у додатку 1-А оскаржуваної ухвали, з іншими суб'єктами підприємницької діяльності, які здійснюють роздрібну торгівлю алкогольними напоями не у тимчасових спорудах. Чинність такої ухвали може призвести до безпідставного вилучення тимчасових споруд суб'єктів підприємницької діяльності, вказаних у додатку 1-А ухвали, а також інших суб'єктів підприємницької діяльності, тимчасові споруди яких включенні у Комплексну схему розміщення тимчасових споруд, з цієї Комплексної схеми, видані їм паспорти прив'язки вважатимуться анульованими та укладені договори оренди окремих конструктивних елементів благоустрою - припиненими. В подальшому, самі тимчасові споруди підлягатимуть примусовому демонтажу. Іншими словами, діяльність таких суб'єктів на території міста Львова вважатиметься поза законом, а понесенні ними витрати на організацію такої діяльності перетворяться у статус збитків. Оскаржуваною ухвалою відповідача не лише встановлено заборону на здійснення в тимчасових спорудах підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а й встановлено повноваження районних адміністрацій на проведення демонтажу споруд, розміщених з порушенням вказаної ухвали, незважаючи на наявність відповідних ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, подальша дія цієї ухвали може спричинити шкоду правам та інтересах не тільки позивачам, але й усім суб'єктам підприємницької діяльності, які отримали паспорти прив'язки тимчасової споруди і включені до Комплексної схеми розташування тимчасових споруд, та отримали ліцензії та роздрібну торгівлю алкогольними напоями, в тому числі потягне непередбачувані витрати та упущену вигоду підприємців, а територіальна громада - недоотримає плату за оренду конструктивних елементів за відповідними договорами. Невжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звертається позивач, очевидними є ознаки протиправності рішення суб'єкта владних повноважень.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд вбачає, що забезпеченням адміністративного позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу, а також відповідати змісту позовних вимог.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання позивача про забезпечення позову, суд враховує, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили, що виконання рішення у справі у разі задоволення позовних вимог з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача буде ускладеним або неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, а також, що для відновлення таких прав і свобод необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У матеріалах справи докази, що підтверджують необхідність застосування заходів забезпечення позову, також відсутні.

Обраний засіб забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення є фактичним вирішенням справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд зазначає, що при розгляді клопотання про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. Їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду самої справи, з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які сторони вправі надавати суду - саме в ході розгляду адміністративної справи.

Водночас згідно вимог ч.5 ст.151 КАС України зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Проаналізувавши доводи позивача суд приходить до висновку про відсутність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, судом встановлено, що заява про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив :

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Костецький Н.В.