Справа № 480/3827/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р.Справа № 480/3827/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 17.01.19 року по справі № 480/3827/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1П.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській обл.), в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_2;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок, встановити контроль за виконанням судового рішення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2017 про поновлення виплати пенсії.

Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, код 211080013) розглянути заяву ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) від 19.12.2017 про поновлення виплати пенсії та прийняти рішення за результатами її розгляду відповідно до вимог законодавства України.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд змінити рішення суду першої інстанції та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок, встановити контроль за виконанням судового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що з 02.07.1993 року отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії припинено. 19.12.2017 представником ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області заяву про перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 07.10.2009 в розмірах відповідно до норм чинного законодавства. Однак, листом №1702/Ф-11 від 05.01.2018 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивача, що пенсії, призначені особам до виїзду за кордон виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачуються в разі, якщо це передбачено міжнародним договором. Враховуючи викладене та відсутність на обліку архівної пенсійної справи, з питання визначення права на призначення пенсії, поновлення її виплати запропоновано звернутись до того уповноваженого органу, яким її було призначено. Бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії вважає протиправною, оскільки дотримані всі вимоги встановлені законодавством для здійснення такого поновлення. Вважає, що судом першої інстанції обраний невірний спосіб захисту прав позивача. Стверджує, що зобовязавши ГУПФУ розглянути його заяву від 19.12.2017 року про поновлення виплати пенсії та прийняти рішення за результатами її розгляду відповідно до вимог законодавства України, суд фактично відмовив у задоволенні його позову, тому просить змінити судове рішення та задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.07.1993 року отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії припинено з 20.03.2000 року.

19.12.2017 представником ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області заяву про перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 07.10.2009 в розмірах відповідно до норм чинного законодавства (а.с.10).

Листом №1702/Ф-11 від 05.01.2018 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивача, що пенсії, призначені особам до виїзду за кордон виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачуються в разі, якщо це передбачено міжнародним договором. Враховуючи викладене та відсутність на обліку архівної пенсійної справи, з питання визначення права на призначення пенсії, поновлення її виплати запропоновано звернутись до того уповноваженого органу, яким її було призначено(а.с.13).

Не погодившись із фактичним не поновленням виплати пенсії позивачу за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган не розглянувши належним чином заяву ОСОБА_1 від 19.12.2017 про поновлення виплати пенсії, вчинивши протиправну бездіяльність, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України. При цьому, суд вказв на те, що позовна вимога позивача про зобов'язання ГУПФУ в Сумській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок, є передчасною та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - ОСОБА_3 №1058-IV), виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України.

Згідно з ст. 51 Закону №1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону №1058-ІV втратили чинність з 07.10.2009, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до ч.2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, встановлено, що заява про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Згідно з п. 2.8 згаданого Порядку, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

На виконання п. 4.1, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд заяви позивача може завершитись її задоволенням, або вмотивованою відмовою про що орган пенсійного фонду зобовязаний прийняти рішення у визначені строки.

Судом встановлено, що 19.12.2017 року представником ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області заяву про поновлення та виплату пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року в розмірах відповідно до норм чинного законодавства.

Листом №1702/Ф-11 від 05.01.2018 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивача, що пенсії, призначені особам до виїзду за кордон виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачуються в разі, якщо це передбачено міжнародним договором. Враховуючи відсутність відповідного міжнародного договору з Ізраїлем, а також беручи до уваги відсутність на обліку архівної пенсійної справи, з питання визначення права на поновлення виплати пенсії запропоновано звернутись до того уповноваженого органу, яким її було призначено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний лист відповідача фактично не містить в собі рішення з приводу питання, яке було підставою для звернення, а саме: про поновлення чи відмову у поновленні виплати пенсії (а.с.13).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ГУ ПФУ в Сумській області фактично не розглянуло заяву позивача про поновлення виплати пенсії та не прийняло відповідного рішення за результатами її розгляду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що пенсійний орган не розглянувши належним чином заяву ОСОБА_1 від 19.12.2017 про поновлення виплати пенсії, вчинивши протиправну бездіяльність, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що фактично позивач не отримував рішення пенсійного органу про відмову в поновленні виплати пенсії за вислугу років з 07 жовтня 2009 року та перерахунку її розміру.

Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога позивача про зобов'язання ГУПФУ в Сумській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок, є передчасною та не підлягає задоволенню.

З огляду на відсутність підстав вважати, що право позивача на перерахунок розміру та поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Отже, вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок розміру та поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок, встановити контроль за виконанням судового рішення є передчасними.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018р. по справі № 404/6317/16-а.

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Кодексом адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Так, у відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Крім іншого, варто відмітити, що Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на необхідності ефективного способу захисту порушених прав в разі зловживання владними суб'єктами своїми дискреційними повноваженнями та зазначає, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення у справі Кутіч проти Хорватії від 01.03.2002, рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011).

При цьому колегія суддів відмічає, що судове рішення повинно бути однозначним та зрозумілим, не викликаючи у учасників справи різного тлумачення його положень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах, як протиправна бездіяльність, знайшов підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому, колегія суддів вказує на обовязок суду ефективно захистити права та охоронювані законом інтереси позивача, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви від 19.12.2017 року та обтяження владного субєкта обовязком вирішити порушене зацікавленою особою питання шляхом зобов'язання розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2017 року , оскільки саме такий спосіб реалізації владної управлінської функції обєктивно здатний до забезпечення правила юридичної визначеності як невідємної складової затвердженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення частини позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУПФУ в Сумській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2017 року про поновлення виплати пенсії та зобовязання ГУПФУ розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2017 про поновлення виплати пенсії та прийняти рішення за результатами її розгляду відповідно до вимог законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року по справі № 480/3827/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_3
Повний текст постанови складено 24.04.2019 року