Справа № 140/2788/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3281/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 140/2788/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції Сорока Ю. Ю.,

час ухвалення рішення 01.02.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 01.02.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 від 06 червня 2018 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 217014,17 грн. у виконавчому провадженні №52488574 відкритому на виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 03 лютого 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 як основного боржника в користь ПАТ ОТП Факторинг Україна заборгованості за кредитним договором в сумі 2171014,17 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання до суду доказу сплати судового збору у визначеному суддею розмірі, нової заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку, а також копії постанови від 06 червня 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 217014,17 грн. у виконавчому провадженні №52488574.

30 січня 2019 року на виконання вимог цієї ухвали позивач подала квитанцію про сплату судового збору від 29 січня 2019 року № 126ЕА51В81 у розмірі 2170,14 грн., копію постанови від 06 червня 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 217014,17 грн. у виконавчому провадженні №52488574 та заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року позовну заяву у цій адміністративній справі повернуто позивачу у зв'язку з тим, що позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху виконано не в повному обсязі, а саме: наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що наведені у заяві про поновлення строк звернення до суду причини є поважними, оскільки вперше оскаржила спірну постанову про стягнення виконавчого збору в порядку цивільного судочинства, разом з тим, постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року провадження у справі закрито з підстав порушення судом першої інстанції правил предметної юрисдикції; 29 грудня 2018 року позивач звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом. Апелянт також звернула увагу на те, що як в законодавстві, так і в судовій практиці щодо юрисдикційної підсудності таких спорів існує певний елемент невизначеності, що позбавляє особу впевненості щодо обраного нею порядку захисту своїх прав та ускладнює право на захист. Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме: наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, тому позовну заяву необхідно повернути.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Ст.122 КАС України передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ст.287 КАС України визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 ч.2 цієї статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Наведеною вище нормою встановлено певний процесуальний порядок дій, який передує постановленню ухвали про повернення позовної заяви відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, а саме: позов має бути подано після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані особою у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху; протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку; у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання до суду доказу сплати судового збору у визначеному суддею розмірі, нової заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку, а також копії постанови від 06 червня 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 217014,17 грн. у виконавчому провадженні №52488574.

30 січня 2019 року на виконання вимог цієї ухвали позивач подала квитанцію про сплату судового збору від 29 січня 2019 року № 126ЕА51В81 у розмірі 2170,14 грн., копію постанови від 06 червня 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 217014,17 грн. у виконавчому провадженні №52488574 та заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, дійшов висновку про те, що наведені позивачем причини пропуску строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач мала можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає вищевказаний висновок першої інстанції помилковим, оскільки позивач дізналася про те, що розгляд її скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору має відбуватися в порядку адміністративного судочинства лише після ухвалення постанови Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, тобто саме з цього часу мала об'єктивну можливість звернутися в порядку адміністративного судочинства за захистом своїх порушених прав.

Зокрема, у вказаній заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказала, що 27 червня 2018 року дізналася про наявність оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 217014, 17 грн. та у десятиденний термін звернулась зі скаргою до Луцького міськрайонного суду Волинської області як суду, який видав виконавчий лист; ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2018 року у справі №161/10402/18 скаргу задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області про стягнення виконавчого збору від 06 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 52488574 щодо виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03 лютого 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 як основного боржника на користь ПАТ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 2171014,17 грн. Разом з тим, постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу закрито, оскільки така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вказаний спір є адміністративно-правовим.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2018 року (відповідно до відбитку поштового штемпеля на конверті) позивач звернулася у Волинський окружний адміністративний суд з вказаним адміністративним позовом та просила у зв'язку з наведеним вище поновити строки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поважними є причини пропуску строку звернення до суду при наявності яких своєчасне предявлення позову стає неможливим або утрудненим, тобто існують такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Аналізуючи доводи вказаного клопотання щодо поновлення строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що наведені у ньому обставини зумовили обєктивну неможливість звернення до адміністративного суду в межах встановленого п.1 ч.2 ст.287 КАС України строку та є поважними причинам пропуску цього строку.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення помилкового судового рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, позбавив її можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив її право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.8 КАС України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У звязку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.229, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 140/2788/18 скасувати та направити справу на продовження розгляду в суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий- суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.