Справа № 826/13811/16
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В. та Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника позивача Сидорової Ю.В., представника відповідача Борозни М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖІМЕДІА" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджімедіа" (надалі - ТОВ "Діджімедіа") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ГУ ДФС м.Києва) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 204 128,00 грн, з яких 163 302,00 грн - за податковим зобов'язанням та 40 826,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідача щодо не реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю "Архітектура стилю" (ТОВ "Архітектура стилю") є хибними та спростовуються наданими позивачем первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

29.01.2018 р. рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018 року, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 14 червня 2016 року № (т.1 а.с.238, т.2 а.с.34).

Постановою Верховного Суду від 11.09.2018 касаційну скаргу задоволено частково, скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.01.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018, справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва (т.2 а.с.72).

В постанові Верховного Суду зазначено, що всі наявні в матеріалах справи первинні документи у вигляді світлокопій, не є оригіналами або належним чином засвідченими копіями, що вказує на порушення судами попередніх інстанцій правил оцінки належності та допустимості доказів в розумінні пункту першого частини другої статті 72, частини першої та другої статті 73 та частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанцій в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі не досліджувались документи бухгалтерського обліку Товариства щодо відображення витрат на придбані послуги реклами у ціні послуг, які надає сам платник податків (посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації), чи були такі документи бухгалтерського обліку Товариства (калькуляція послуг) предметом дослідження під час податкової перевірки судами попередніх інстанцій не встановлено.

Також, Верховним Судом наголошено, що судами не надана належна оцінка відповідності цих документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14, а саме, чи утримують вони обов'язкові реквізити, дату складання, зміст та обсяг господарської операції, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 13.12.2018 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а надані позивачем документи спростовують необґрунтовані висновки податкового органу.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2018 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що взаємовідносини позивача із зазначеним контрагентом не мали реального характеру, оскільки згідно аналізу податкової звітності у ТОВ "Архітектура стилю" відсутні основні фонди, трудові ресурси, складські приміщення, автомобільний чи інший транспорт, устаткування необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності. Крім того, апелянт зазначив, що з наданих документів неможливо встановити місце розповсюдження рекламних матеріалів, відсутні звіти про надання послуг із відображенням виду послуг, продукції, місце надання послуг.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства, отже підтверджують реальність здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентом. Крім того, представником зазначено, що всі первинні документи подавались при подачі позову, які знаходяться в матеріалах справи, й належним чином завірені.

В судовому засідання представник апелянта підтримав аргумент апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач у період з 01.10.2015 по 31.10.2018 провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Діджімедіа" з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з постачальником ТОВ "Архітектура стилю" за період з 01.10.2015 по 31.10.2015, за результатом якої складено акт від 23.05.2016 № 101/26-15-14-04-05/37924243 (том 1 а.с. 38-41).

В акті перевірки зроблений висновок про порушення ТОВ "Діджімедіа" пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за жовтень 2015 року на загальну суму 163302,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 14.06.2016 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 204128,00 грн, у тому числі: 163302,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 40826,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с.69).

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

З приводу висновку Верховного Суду, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які належним чином засвідчені, апеляційна інстанція зазначає, що позивач при подачі позову надав належним чином завірені копії первинних документів, що підтверджено підписом посадової особи та печаткою підприємства (т.1 а.с.179 зворотній бік).

Проте, на виконання положень ч.5 ст. 353 КАС України, апеляційний суд витребував у позивача первинні документи належним чином завірені, які були надані, та прийняті до уваги при розгляді справи відповідно до положень ст.308 КАС України (т.2 а.с.163).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що 02.10.2015 ТОВ "Діджімедіа" (Замовник) та ТОВ "Архітектура стилю" (Виконавець) уклали договір про надання рекламних послуг № 12, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання розмістити надані йому рекламні матеріали замовника в об'ємі та на умовах, передбачених цим договором і відповідними додатками до нього, а Замовник зобов'язується оплатити вищевказані послуги. Згідно з умовами цього договору Замовник є рекламодавцем, а Виконавець є розповсюджувачем реклами (том 1 а.с. 91-93).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Замовник передає виконавцю лист-замовлення на розміщення рекламних матеріалів встановленої форми. Після отримання замовлення на розміщення рекламних матеріалів, сторони підписують додаток до цього договору, в якому погоджують істотні умови розміщення рекламних матерів.

Замовник передає рекламні матеріали або готові макети, виготовлені з урахуванням особливостей місця розміщення (пункт 2.3).

Розміщення узгоджених рекламних матеріалів (макетів) здійснюються виконавцем протягом трьох робочих днів з моменту підписання відповідного додатку до Договору (пункт 2.4).

Послуги Виконавця вважаються виконаними після фактичного розміщення рекламних матеріалів (макетів) замовника на погоджених рекламних місцях. Після розміщення рекламних матеріалів відповідно до умов договору сторони підписують акт надання послуг. Замовник протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання акта зобов'язаний повернути виконавцю підписаний акт або направити письмову вмотивовану відмову від його підписання. У випадку неповернення акта протягом вказаного періоду або ненаправлення вмотивованої відмови у зазначений строк акт наданих послуг вважається підписаним Замовником (пункт 2.5).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 додатку №1 до договору від 02.10.2015 № 12 Замовник доручає Виконавцю здійснити розміщення рекламних матеріалів у вигляді медійної реклами, наданої Замовником на всіх веб-сайтах, що залучені до системи Google AdWords пропорційно в усіх можливих форматах, у період з 02.10.2015 по 31.10.2015 (том 1 а.с. 94).

Згідно підпункту 1.2 вказаного додатку Замовник доручає виконавцю здійснити розміщення рекламних матеріалів клієнтів Замовника, а саме: Ivona bigmir.net на сітілайтах м. Києва форматом 1,2х1.8 у кількості 75 штук протягом жовтня 2015 року.

Позивач на підтвердження виконання умов вказаного договору надав та вдруге надав, належним чином завірені, наступні документи: копії листа замовлення (т.1 а.с.98), акти приймання-передачі до договору про надання рекламних послуг від 02.10.2015 № 12 (т.1 а.с.115- 129), акт надання послуг від 30.10.2015 № 3, № 4 (т.2 а.с.166-167), рахунки на оплату від 30.10.2015 № 3,4 (т.2 а.с.168, 169), платіжні доручення від 17.12.2015р. на суму 210274.94грн., від 11.12.2015р. на суму 250000грн., від 09.12.2015р. на суму 100000грн., від 04.12.2015р. на суму 9537.06грн., від 09.12.2015р. на суму 110000грн., від 09.12.2015р. на суму 300000грн. (т.2 а.с.170-172), звіт про розміщення сітілайтів за період з 01.10.2015 - 31.10.2015 (т.1 а.с.140-177), оборотньо-сальдова відомость за 4 квартал 2015р. (т.2 а.с.173).

Копії перелічених документів завірені належним чином.

Також, на обґрунтування ділової доцільності відповідних взаємовідносин позивачем до матеріалів справи надано копії договору про надання рекламних послуг в мережі Інтернет від 01.02.2012, укладеного між ТОВ "Діджімедіа" (Виконавець) та ТОВ "Діджітал Венчез" (рекламодавець), додаткових угод до вказаного договору, ордеру, акту надання послуг від 31.10.2015 № 1810.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт перевірки, складений відповідачем, містить суперечливі відомості, а саме: відповідач стверджує, що згідно поданої звітності, у вересні 2015 року у ТОВ "Архітектура стилю" працювало 5 осіб, і згідно додатку АМ до декларації з податку на прибуток за 2015 рік на початок звітного періоду балансова вартість основних засобів ТОВ "Архітектура стилю" становила 355150,00 грн.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними впервинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Крім того, колегія суддів при прийнятті рішення у цій справі приймає до уваги позицію Верховного Суду висловлену у постанові суду у справі № К/9901/6704/18 (804/4940/14) від 06.02.2018, зокрема, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, що операції позивача з контрагентом здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Обставини встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, апелянтом не спростовано, внаслідок чого, всі наведені апелянтом доводи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що при постановлені даного рішення також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Повний текст постанови виготовлено 25.04.2019 р.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖІМЕДІА" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель