Справа № 808/1979/17
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1979/17
Суддя Третього апеляційного адміністративного суду Малиш Н.І., перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року в адміністративній справі №808/1979/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожспецсплав» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожспецсплав» задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Запорізькій області, втретє, 08.04.2019 року звернулося з апеляційною скаргою.
Апеляційна скарга не відповідає вимогам ст.296 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, не сплачено судовий збір.
Згідно з п.1 ч.5 ст.296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюються у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
З матеріалів справи встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорожспецсплав» є юридичною особою, до суду першої інстанції товариство звернулося у липні 2018 року, у позовній заяві оскаржує податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16 червня 2017 року, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 48 720 874,50 грн.; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16 червня 2017 року, за яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 72 038,00 грн.; податкове повідомлення-рішення НОМЕР_3 від 16 червня 2017 року, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 35 573 985,50 грн.; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 23 червня 2017 року, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 28 741 738,50 грн.; податкове повідомлення-рішення НОМЕР_5 від 23 червня 2017 року, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 25 875 001,50 грн., (48 720 874,50 грн.+ 72 038,00 грн. + 35 573 985,50 грн. + 28 741 738,50 грн. + 25 875 001,50 грн. = 138 983 638 грн.), а тому вимоги позивача мають майновий характер.
Згідно п.3.1 таблиці ставок судового збору ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою судовий збір складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 1 600 грн..
Таким чином, розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви складав 2 084 754,57 грн. (138 983 638 грн.*1,5% ), а відтак, судовий збір за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду становить 3 127 131,86 грн. (2 084 754,57 грн.*150%).
Крім того, апеляційна скарга відповідача подана з порушенням строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2018 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у даній повернуто апелянту на підставі п.1 ч.4 ст.298 КАС України.
06.08.2018 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2018 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв'язку з не усуненням недоліків встановлених ухвалою суду від 06.09.2018 року, а саме ненадання документу про сплату судового збору.
15.04.2019 року відповідач в третє подав апеляційну скаргу, при цьому надав платіжне доручення № 2680 від 14.12.2018 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Копію оскаржуваного судового рішення отримано апелянтом 08.06.2018 року, тоді як апеляційна скарга подана до суду лише 08 квітня 2019 року, тобто поза межами строку встановленого ст. 295 КАС України.
Порушуючи питання поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 26.04.2018 року, відповідач зазначає, що первинна апеляційна скарга була подана в межах процесуального строку встановленого КАС України, проте ухвалою суду апеляційної інстанції повернута, при цьому повторна апеляційна скарга також подана у межах тридцятиденного строку, яка також була повернута ухвалою суду апеляційної інстанції, у зв'язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги. Крім того, вказує на неналежне фінансування податкового органу.
Розглянувши наведені доводи клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.
Приписами ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Разом з тим, поважними причинами пропуску строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
При цьому, обставини, на які посилається відповідач є суб'єктивними та пов'язані з неналежною організацією роботи суб'єкта владних повноважень.
У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини Лелас проти Хорватії Суд звертав увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини ... підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси….
Тобто, виходячи з принципу належного урядування, державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов'язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв'язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).
Таким чином, неспроможність відповідача належним чином організувати фінансування витрат на оплату судового збору, обґрунтовано не визнана судом апеляційної інстанції поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.
Крім того, ДФС та її територіальні органи (органи доходів і зборів) є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 Інші поточні платежі, розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.
Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).
У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.
З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
Так, у п. 40 та у п. 41 справи Пономарьов проти України Європейський Суд з прав людини зазначив, що … якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які видаються непереконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду… Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Таким чином, у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу належного урядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж.
Вказаний висновок здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 15.05.2018 року у справі № 804/2979/17.
Таким чином, зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.
Згідно з ч.2 ст.298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 295, 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, відповідно до яких апеляційна скарга залишається без руху і скаржнику надається строк для усунення її недоліків до десяти днів з дня вручення ухвали.
Відповідно до ч.3 ст.298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Враховуючи зазначене, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без руху, з наданням десятиденного строку для усунення вищевказаних недоліків.
Керуючись ст.ст. 169, 295, 298, ч.2 ст.321, ч.2 ст. 325, 328 КАС України суддя, -
Визнати неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, вказані Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області в поданому клопотанні про поновлення пропущеного строку.
Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року в адміністративній справі №808/1979/17 - залишити без руху.
Запропонувати апелянту протягом 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, а саме:
- надати клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, в якому вказати інші поважні підстави для поновлення строку;
- надати документ про сплату судового збору у розмірі 3 127 131,86 грн..
Після усунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного подання до суду.
В разі невиконання вимог цієї ухвали, апеляційна скарга повертається апелянту.
Копію даної ухвали направити особі, що звернулась з апеляційною скаргою.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України та оскарженню не підлягає.
Суддя Н.І. Малиш