Справа № 460/2864/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2928/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року, прийняте суддею Комшелюк Т.О. у місті Рівному о 12 годині 02 хвилині, повний текст складений 18.01.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці у Рівненській області про визнання неправомірним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної служби України з питань праці (надалі відповідач 1), Управління Держпраці у Рівненській області (надалі відповідач 2) про визнання неправомірним та скасування наказу відповідача 1 від 08.10.2018 №69-кт «Про відсторонення ОСОБА_1П.» та стягнення з відповідача 2 на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.10.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року задоволено позов.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що держаний службовець, який підозрюється або обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, може бути відсторонений від займаної посади виключно на підставі ухвали суду, в якій зазначається порядок її виконання та строк відсторонення. Натомість, спірний наказ про відсторонення позивача прийнятий на підставі листа військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону.

Отже, спірний наказ винесений не у відповідності законодавству.

Щодо обовязку вимагати у керівника письмового підтвердження спірного наказу, на що покликається відповідач, виникає у держслужбовця тоді, коли такий наказ, щодо якого виник сумнів в його законності має виконуватися безпосередньо самим держслужбовцем, що не вбачається із досліджуваних правовідносин.

З приводу вимоги стягнути середній заробіток, то вимоги ст.46 КЗпП України та КПК України не передбачають збереження заробітної плати за час відсторонення особи від посади.

Із врахуванням п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та, беручи до уваги встановлений факт протиправності спірного наказу, а також не нарахування та невиплати заробітної плати за відсторонений період, суд вважав за необхідне стягнути середню заробітну плату за час відсторонення позивача від просади. Відхилено доводи відповідача, як необгрунтовані, що всупереч ч.5 ст. 72 Закону України «Про державну службу» з моменту відсторонення позивач не виходила на роботу (акти відсутні).

Середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць підлягає до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду, Державна служба України з питань праці та Управління Держпраці у Рівненській області подали апеляційні скарги. Вважають, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права. Просять скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги Державна служба України з питань праці покликається на те, що оскаржуваний наказ прийнято відповідно до ч.5 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції», відтак, спростовано висновок суду, що такий наказ прийнято без передбачених законом підстав. Судом помилково маються покликання на ст.154 КПК України, оскільки подібного не зобовязує ні ст.72 Закону України «Про державну службу», ні ч.5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, у голови Держпраці, як субєкта призначення позивача є самостійні повноваження щодо прийняття рішення про відсторонення.

Судом не враховано, що відсторонення від посади як спосіб усунення державного службовця від виконання посадових обовязків без розірвання трудового договору реалізовується за допомогою декількох процедур, передбачених Законом України «Про державну службу», КЗпП України, Законом України «Про запобігання корупції», так як і КПК України, які різняться підставами та порядком відсторонення.

З приводу стягнутого середнього заробітку за час відсторонення, то суд безпідставно не зауважив (що за вказаний період позивач не виходила на роботу, що підтверджується табелем виходу на роботу), тому не можна оплачувати вказаний період.

Позивачем не дотримано вимог ст.9 Закону України «Про державну службу», коли у держслужбовця виникли сумніви щодо законності наказу (вимагати письмове підтвердження).

Управління Держпраці у Рівненській області у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строк звернення до суду, позаяк з наказом ознайомлено позивача 08.10.2018 року, перебіг строку розпочався 09.10.2018 року по 09.11.2018 року, а позов подано 15.11.2018 року, причому ухвала від 09.10.2018 року про повернення цього ж позову не оскаржена.

Висновки в судовому рішенні щодо відсутності передбачених чинним законодавством підстав не відповідає дійсності.

Жодна норма Закону України «Про державну службу» не відсилає до КПК України, коли судом взято за основу ст.154 КПК України.

Врешті доводи подібні апеляції Державної служби України з питань праці Державної служби України з питань праці.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційні скарги, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення.

Не обґрунтовано, чому строк пропущений позивачем з неповажних причин, коли суд надав належну оцінку обставинам. Врешті обґрунтування подібні мотивам судового рішення.

Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Восьмого апеляційного адміністративного суду, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що такі підлягають до часткового задоволення, а адміністративний позов залишенню без розгляду.

Судом встановлено, що 08.10.2018 до відповідача 2 надійшов лист військової прокуратури Рівненського гарнізону від 05.10.2018 за №3737вих18 із змісту якого слідує, що слідчим відділом Головного управління Національної поліції у Рівненській області за процесуального керівництва військової прокуратури Рівненського гарнізону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000110 від 01.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України (далі КК України). Досудовим розслідуванням встановлено, що заступник начальника Управління Держпраці у Рівненській області ОСОБА_1 в порушення вимог ст.19 Конституції України, ст.ст. 2, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», будучи посадовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи надану їй владу та службове становище, діючи умисно, із метою особистого збагачення, вимагала та отримала від директора субєкта приватного сектора неправомірну вигоду у розмірі 75000 гривень за вирішення питання щодо не накладення штрафних санкцій та написання акту інспекційного відвідування субєкта приватного сектора економіки без порушень, а також не створення перешкод у здійсненні господарської діяльності. 03.08.2018 ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Відповідно до вимог ст.65 Закону України «Про запобігання корупції», особа, якій повідомлено про підозру у вчинені нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді. З метою дотримання вимог антикорупційного законодавства, військова прокуратура Рівненського гарнізону просила вирішити питання про відсторонення підозрюваної ОСОБА_1 від посади заступника начальника Управління Держпраці у Рівненській області до моменту прийняття правового рішення у вищевказаному кримінальному провадженні.

Листом від 08.10.2018 за №01-06/5390 відповідач 2 скерував вказаний вище лист військової прокуратури Рівненського гарнізону до відповідача 1 для розгляду.

Наказом відповідача 1 від 08.10.2018 №69-кт «Про відсторонення ОСОБА_1П.» позивача відсторонено від посади заступника начальника Управління Держпраці у Рівненській області з 08.10.2018 до моменту прийняття правового рішення у кримінальному провадженні №0000110 від 01.08.2018.

Наказом відповідача 2 від 08.10.2018 №207-к/т позивачу оголошено наказ відповідача 1 від 08.10.2018 №69-кт «Про відсторонення ОСОБА_1П.».

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції таким, що порушує норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а рішення суду таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Апеляційним судом встановлено, що з оскаржуваним наказом від 08.10.2018 №69-кт «Про відсторонення ОСОБА_1П.» позивач ознайомлена 08.10.2018 року.

08.11.2018 року, в межах строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, представником позивача, адвокатом ОСОБА_2 було подано позовну заяву про визнання неправомірним та скасування наказу від 08.10.2018 №69-кт «Про відсторонення ОСОБА_1П.» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.10.2018.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 у справі №460/2830/18 вказаний позов повернуто позивачу на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позов був підписаний адвокатом позивача та до нього не було додано оригінал ордеру на надання правової допомоги. Зазначена ухвала позивачем оскаржена не була та набрала законної сили.

Повторно, із пропуском строку для звернення до суду, 15.11.2018 року представником позивача, адвокатом ОСОБА_2 подано позовну заяву про визнання неправомірним та скасування наказу від 08.10.2018 №69-кт «Про відсторонення ОСОБА_1П.» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.10.2018.

Сторона позивача під час апеляційного розгляду з приводу поважності пропуску строку для звернення до суду звернула увагу на те, що повернення первинної позовної заяви надало позивачу можливість, або ж звернутися повторно з такою, усунувши її недоліки, або ж оскаржити її в апеляційному порядку.

На думку апеляційного суду, з метою дотримання позивачем вимог процесуального закону щодо строку звернення до суду, останній мав право оскаржити ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 у справі №460/2830/18 про повернення позовної заяви. Однак, всупереч вимогам ч.5 ст.122 КАС України, позивачем повторно подано позовну заяву 15.11.2018 року, яка містила клопотання про поновлення строку, підстави якого апеляційний суд вважає неповажними.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Окрім того, слід взяти до уваги позицію ОСОБА_3 Верховного Суду, згідно якої, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, з матеріалів справи не вбачається, що сторона позивача вчиняла всі необхідні дії, які свідчать про добросовісне бажання реалізації нею процесуальних прав з метою їх захисту.

Відповідно до приписів частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці у Рівненській області про визнання неправомірним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає залишенню без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці у Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у справі № 460/2864/18 скасувати. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці у Рівненській області про визнання неправомірним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення .

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст судового рішення виготовлено 23.04.2019 року.