Справа № 128/102/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/102/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Саєнко О.Б.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

17 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспектора інспекційного відділу у Центральному регіоні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_5 Гур'євича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області, Інспектора інспекційного відділу у Центральному регіоні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_5 Гурєвича про визнання незаконними дії відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності та скасування постанови Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2017 позивач, ОСОБА_6, звернулася в Вінницький районний суд Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області, Інспектора інспекційного відділу у Центральному регіоні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_5 Гурєвича про визнання незаконними дії відповідача, ОСОБА_5, щодо складання постанови №296 відносно неї про справі про адміністративне правопорушення від 15.09.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 КУАП та скасування даної постанови.

Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 19 листопада 2018 року позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки позивач не будувала спірні обєкти, факт їх самовільного будівництва був встановлений БТІ ще 20.03.2006, що не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу таких об'єктів та акту, протоколу та постанови, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю. В діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 188-42 КУпАП, тому позовні вимоги задовольнив, а провадження у адміністративній справі закрив на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач, ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено предметну підсудність визначену ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства, а також, передчасно скасовано оскаржувану постанову № 296 від 15.09.2016. Вважає, що жодної інформації щодо встановлення особи забудовника технічна інвентарізація об'єкта нерухомого майна не містить, однак спростовується поясненнями позивача в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.04.2015.

Позивач не подала відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2006, після смерті чоловіка ОСОБА_7, належить 2/3 часток жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого в с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області по вулиці Чкалова, 2.

За результатами позапланової перевірки, проведеної на виконання будівельних робіт з будівництва веранди «а3», прибудови «а4» до житлового будинку та сараю «Ж» на земельній ділянці по вул. Чкалова, 2 у с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, встановлено, що ініціатором будівництва ОСОБА_6 самочинно, без необхідної дозвільної документації у 1993-2005 роках виконані роботи з будівництва веранди «а3», прибудови «а4» до житлового будинку та сараю «Ж» на земельній ділянці по вул. Чкалова, 2 у с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, що є порушенням ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», про що було 02.03.2015 головним державним інспектором інспекційного відділу у Центральному регіоні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_5 винесено відповідний припис № 4-Д/15 з вимогою до 06.04.2016 привести обєкт у відповідність до вимог містобудівного законодавства.

Також, за результатами вказаної перевірки складено акт № 291-ПП від 02.04.2015, згідно якого встановлено, що ініціатором будівництва ОСОБА_6 самочинно, без необхідної дозвільної документації у 1993-2005 роках виконані роботи з будівництва веранди «а3», прибудови «а4» до житлового будинку та сараю «Ж» на земельній ділянці по вул. Чкалова, 2 в с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області. Дані дії на той час були порушенням статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». За вказане правопорушення ОСОБА_6 притягнути до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст.96 КУпАП.

Одночасно, за наслідками перевірки, 06.04.2015 заступником директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_8, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 02.04.2015 року, винесено постанову № 84, якою визнано ОСОБА_6 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП, та накладено на ОСОБА_6 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170грн. Даний штраф був сплачений позивачем, про що свідчить відповідна квитанція.

02.09.2016 відповідачем, ОСОБА_5, проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил забудовником ОСОБА_6, проживаючою ІНФОРМАЦІЯ_1. За результатами перевірки складено акт № 1087-ПП від 02.09.2016, згідно якого встановлено, що ініціатором будівництва ОСОБА_6 самочинно, без необхідної дозвільної документації у 1993-2005 роках виконані роботи з будівництва веранди «а3», прибудови «а4» до житлового будинку та сараю «Ж» на земельній ділянці по вул. Чкалова, 2 у с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області. Дані дії на той час були порушенням статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». За вказане правопорушення ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст.96 КУпАП. Також Департаментом інспекції надано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою привести обєкт у відповідність до вимог містобудівного законодавства. При документальній перевірці по закінченню терміну виконання вимог даного припису встановлено, що ОСОБА_6 вимоги припису не виконала, а саме: дозвільну документацію на будівлі на земельній ділянці по вул. Чкалова, 2 у с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області належним чином не оформлено, що є порушенням п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

02.09.2016 відносно позивача, ОСОБА_6, складено протокол про правопорушення, згідно якого виявлено: ініціатором будівництва ОСОБА_6 самочинно, без необхідної дозвільної документації у 1993-2005 роках виконані роботи з будівництва веранди «а3», прибудови «а4» до житлового будинку та сараю «Ж» на земельній ділянці по вул. Чкалова, 2 у с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, що є порушенням статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», за що ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст.96 КУпАП та надано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою привести обєкт у відповідність до вимог містобудівного законодавства. При документальній перевірці по закінченню терміну виконання вимог даного припису встановлено, що ОСОБА_6 вимоги припису не виконала, а саме: дозвільну документацію на будівлі на земельній ділянці по вул. Чкалова, 2 у с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області належним чином не оформлено, що є порушенням п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 02.09.2016, головним відповідачем ОСОБА_5, винесено постанову № 296 від 15.09.2016 по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП та накладено на неї штраф в розмірі 5100 грн.

З інвентаризаційної справи на даний будинок та технічного паспортів (за 24.02.2006 р та 19.02.2015 р.), судом встановлено, що спірні прибудови були здійснені у 1993 та 2005 роках, коли власником даного будинку був громадянин ОСОБА_7

З довідки Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району від 08.09.2016, встановлено, що роботи по здійсненню прибудови до будинку № 2 по вул. Чкалова с. Лука-Мелешківська, Вінницького району розпочаті у 1992 році та закінчені в 1995 році.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини у сфері містобудування, містобудівної, архітектурної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

В силу ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону Кабінет Міністрів України постановою від 23 травня 2011 року № 553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (пункт 5 Порядку № 553).

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю (пункт 7 Порядку № 553).

При цьому вказаний пункт Порядку також визначає перелік підстав для проведення позапланової перевірки, який є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Зокрема, це:

-подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;

-необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;

-виявлення факту самочинного будівництва об'єкта;

-перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;

-вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки;

-звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства;

-вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати п'яти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

Отже, зміст наведених норм права свідчить про те, що позапланова перевірка може бути проведена виключно у разі наявності підстав, визначених у пункті 7 Порядку № 553, про що повинно бути зазначено у направленні для її проведення.

Повноваження посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені у пункті 11 вказаного Порядку та кореспондуються з положеннями статті 41 Закону № 3038-VI.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (частина третя статті 41 Закону № 3038-VI).

Постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або до суду (п. 8 Порядку № 553).

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пункти 16, 17 Порядку № 553).

Права та обов'язки суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль зазначені пунктах 13, 14 Порядку № 553.

Зокрема, суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 188-42 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду та санкцією передбачено адміністративне стягнення у виді накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом першої інстанції представниками БТІ виявлено факт самовільного будівництва, у звязку з чим 19.02.2015 року начальником КП «ВООБТІ» скеровано до Директора ДАБІ у Вінницькій області відповідне повідомлення (а.с.46 інвентаризаційної справи).

В свою чергу, з копії свідоцтва про право на спадщину від 19.04.2006 року, виданого позивачу після смерті чоловіка ОСОБА_7, нотаріусом на підставі довідки характеристики КП « ВООБТІ» від 20.03.2006 року за № 32, з якої встановлено, що на земельній ділянці під будинковолодінням №2 по вул. Чкалова с. Лука-Мелешківська, Вінницького району, вже були зведені самовільно, серед яких: веранда «а3», прибудова «а4» та сарай «Ж» та інше, які в свідоцтво про право на спадщину не включені ( а.с.38, 39 інвентаризаційної справи)

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, при оформлені свідоцтва та реєстрації права власності за ОСОБА_6 представникам БТІ було відомо про наявність спірних побудов, які позивачем не будувалися, що з'ясовано з довідки-характеристики КП « ВООБТІ», яка була складена та видана на підставі звернення позивача ОСОБА_6 для отримання у нотаріуса вищевказаного свідоцтва. (а.с.38 інвентаризаційної справи).

Однак, незважаючи на те, що позивач вказувала при перевірці відповідачу що є забудовником, з юридичної точки зору стосовно даних спірних прибудов вона не була забудовником цих обєктів, оскільки власником даного будинковолодіння на час побудови цих прибудов була інша особа. А саме чоловік позивача - ОСОБА_7

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_5, як субєкт владних повноважень, при перевірці даного будинковолодіння повинний був перевірити пояснення позивача щодо статусу її як забудовника (власника), шляхом зобовязання позивача, а у випадку відмови надання такої інформації - представника БТІ (ініціатора такої позапланової перевірки за повідомленням), - надати йому для огляду правоустановлюючі документи на будинок, іншу технічну документацію на нього.

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 02.04.2015, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністратвине правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. зазначене, також спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності жодної інформації про встановлення особи забудовника.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки позивач не будувала спірні обєкти, факт їх самовільного будівництва був встановлений БТІ ще 20.03.2006, що не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу таких об'єктів та акту, протоколу та постанови, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю, а тому в діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 188-42 КУпАП, що вказує на правомірні висновки суду першої інстанції.

Щодо спростування доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції предметної підсудності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (ч. 1 ст. 20 КАС України).

Згідно вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, вищезазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції предметної підсудності, оскільки зазначена справа підсудна місцевому суду як адміністративному.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Інспектора інспекційного відділу у Центральному регіоні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_5 Гур'євича залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10