Справа № 280/4729/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4729/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Шевченкіського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя

на рішення Запорізького окружного адміністративного від 10.12.2018 року, (суддя суду першої інстанції ОСОБА_1А.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

09 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати дії відповідача щодо відмови у поновленні і виплаті пенсії позивачу протиправними, зобовязати відповідача поновити і виплачувати пенсію за віком позивачу згідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.06.2018 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач до 1998 року постійно мешкав в м. Запоріжжя, з 1998 року виїхав на постійне місце проживання в Ізраїль у звязку з чим виплата пенсії йому була припинена. 07.06.2018 року позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для чого надав пакет документів. Однак, рішенням №22 від 02.07.2018 року відповідач відмовив у поновленні пенсії за віком, оскільки в супереч Порядку подолання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління ПФУ 25.11.2005 року №22-1, ОСОБА_2 не звернувся особисто та не надав інформацію щодо реєстрації на території України та паспорт громадянина України. Позивач вважає, що відмова відповідача є протиправною, у звязку з чим, його слід зобовязати поновити позивачу раніше призначену пенсію за віком з дати подання позивачем відповідної заяви.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено: визнано дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у поновлені і виплаті пенсії ОСОБА_2 протиправними; зобов'язано Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка - Карого, 25-А, ) поновити і сплатити пенсію за віком ОСОБА_2 (2421111, Israel, Akko, Ahi Eilat Str. 2, аpt. 76, ІПН НОМЕР_1) згідно до частини 2 статті 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 07.06.2018 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було надано правової оцінки тому, що позивачу пенсія не призначалась, на обліку у відповідача він не перебував, відтак не має законних підстав для поновлення пенсії, оскільки пенсія не призначалась Пенсійним фондом. Відповідач зазначає, що відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється відповідно до документів, що наявні в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Особи, що одержували пенсію від інших органів звертається до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання пенсії. Відповідач зазначає, що позивачем в позовній заяві не зазначено яким саме органом та коли йому було призначено пенсію. Позивач не перебуває на обліку в органах ПФУ як отримувач пенсії згідно Автоматизованої системи обробки пенсійних справ, пенсійна справа, посвідчення пенсіонера у позивача відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що строк дії закордонного паспорту у позивача сплинув, під час звернення до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, позивачем не надано документу на підтвердження місця реєстрації на території України. Крім того, відповідач вказує, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року в справі №0840/3497/18 встановлено, що позивач не звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії. Вказане, на думку відповідача, свідчить на користь відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 отримував пенсію за віком з листопада 1992 року. 18 жовтня 1998 року позивач виїхав на постійне місце проживання в Ізраїль. У звязку з виїздом за кордон виплату пенсії було припинено.

07 червня 2018 року позивач через свого представника звернувся до Шевченківського обєднаного управління ПФУ м.Запоріжжя із заявою про поновлення виплати пенсії. (а.с. 93)

Рішенням Шевченківського обєднаного управління ПФУ м.Запоріжжя №22 від 02.07.2018 року ОСОБА_2 відмовлено в поновленні виплати пенсії з підстав того, що позивач не звернувся за поновленням виплати пенсії особисто та не подав в пенсійний орган паспорт громадянина України, що підтверджував би реєстрацію позивача за місцем проживання на території України. (а.с. 20)

Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача в поновленні виплати пенсії з підстав того, що позивачем не подано разом з заявою про поновлення виплати пенсії паспорту із відміткою про реєстрацію місця проживання на території України є протиправною. Суд зазначив, що відповідач повинен здійснити поновлення виплати пенсії позивачу на підставі пенсійної справи ОСОБА_3.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.92 Закону України Про пенсійне забезпечення, який регулював правовідносини на момент виїзду позивача за кордон, громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачувались тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 якого, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 вказаного Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N25-рп/2009 визнано неконституційними положення п.2 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно Рішення №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років в своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справі №21-180а15 від 12.05.2015 року, та у справі №608/1189/14-а від 06.10.2015 року.

За приписами ст. 44 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», перерахунок та поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, також, заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії може бути подано пенсіонером через свого повноважного представника.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону № 1058-IV).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно пункту 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За таких обставин, підставою для вчинення дій по поновленню пенсій, є відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган приймає відповідне рішення. Рішення про відмову із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові протягом 5 днів з дня його прийняття.

Зі змісту рішення відповідача вбачається, що позивачу відмовлено у поновленні пенсії у зв'язку з тим, що останнім не подано разом із заявою копії паспорту громадянина України для підтвердження реєстрації за місцем проживання на території України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу норм Порядку №22-1 видно, що документ, який засвідчує місце проживання особи на території України, необхідно подавати для того щоб визначити територіальну підвідомчість органу уповноваженого для вирішення питання щодо призначення пенсії. В свою чергу, позивач є громадянином України, який постійно проживає на території Ізраїлю, відтак подання ним документу про засвідчення постійного місця проживання не сприятиме умовам визначеним в Порядку №22-1, а тому не подання відповідного документу не може слугувати підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як громадянин України, що проживає на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Таким чином, відмова в поновленні пенсії позивачу з підстав того, що він не надав документ про підтвердження реєстрації за місцем проживання на території України є протиправною.

Стосовно доводів відповідача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу з огляду на те, що закордонний паспорт ОСОБА_2 закінчив свою дію, суд апеляційної інстанції зазначає, що як видно з копії закордонного паспорту позивача, він закінчив свою дію 27.08.2018 року, тобто станом на день звернення позивача із заявою про поновлення виплати пенсії 07.06.2018 року, а також станом на час винесення рішення відповідачем про відмову в поновленні виплати пенсії 02.07.2018 року паспорт позивача був чинним.

Доводи відповідача стосовно відсутності підстав для поновлення пенсії ОСОБА_2 із посиланням на те, що пенсію позивачу в 1992 році було призначено органами УПСЗН, а не ПФУ, відтак на обліку в пенсійному органі позивач не перебуває, та пенсійної справи не має, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 81 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (в редакції станом на 1992 рік) пенсії призначаються районними (міськими) відділами соціального забезпечення.

Відповідно до ст. 92 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» ( в редакції станом на час виїзду позивача за кордон 1998 рік), Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за

кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 2.8 Порядку 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сімї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сімї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).

При переведенні на пенсію по інвалідності з іншого виду пенсії орган, що призначає пенсію, додає до пенсійної справи виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності.

Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що поновлення виплати пенсії відбувається на підставі поданої заяви, згідно матеріалів пенсійної справи, а також додатково поданих документів, які пенсіонер має право, а не зобовязаний подати.

В свою чергу, особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання. Вказане, обумовлено необхідністю якнайшвидшого встановлення підстав та розміру виплаченої пенсії, порядку та строків її виплати.

Між тим, як видно з матеріалів справи, позивач не отримував пенсію останні 10 років, орган, який призначав йому пенсію в 1992 році (УПСЗН), як зазначає сам відповідач, ліквідований. Позивач в додатково поданих на вимогу суду поясненнях зазначає, що пенсійне посвідчення у нього було вилучено 1998 році органом, що призначав та виплачував пенсію, одразу після виплати йому пенсії за 6 місяців перед виїздом за кордон на постійне місце проживання.

Таким чином, посилання відповідача на недотримання позивачем п. 2.8 Порядку №22-1 в частині не надання документів щодо розміру отримуваної ним пенсії, строків її виплати, та дати зняття з обліку за попереднім місцем отримання пенсії в даному випадку не сприяють якнайшвидшому встановленню підстав та розміру виплаченої пенсії, порядку та строків її виплати, оскільки як вже зазначалось позивачем не отримувалась пенсія протягом останніх 10 років, орган, що призначав та виплачував пенсію позивачу ліквідовано, а виплата пенсії вочевидь здійснювалась на підставі та в розмірі, встановлених приписами закону, що втратили чинність або зазнали змін.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що 4.1. Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, пенсійний орган в разі виявлення недостатності пакету документів, поданих разом із заявою про поновлення виплати пенсії, або невідповідності поданих документів вимогам Закону, уповноважений у тримісячний строк з дня подання заяви вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення поданих документів, або подання додаткових документів.

Як видно з матеріалів справи, відповідач не скористався наданим йому законодавцем правом на витребування від відповідних органів документів, необхідних для вирішення питання про поновлення виплати позивачу пенсії, також відповідачем вимагалось у позивача подання необхідних, на думку відповідача, документів, чи дооформлення вже поданих документів. Формально підійшовши до розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії, пенсійний орган не вчинив дій на забезпечення отримання необхідних йому документів, натомість відмовив в поновленні виплати пенсії позивачу з підстав недостатності поданих позивачем документів разом із заявою про поновлення виплати пенсії, чим позбавив останнього права на отримання заробленої та призначеної йому раніше пенсії.

Таким чином, посилання пенсійного органу на ненадання позивачем всіх необхідних документів для поновлення виплати пенсії є безпідставним.

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як видно із рішення відповідача №22 від 02.07.2018 року єдиною підставою для відмови в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 послугувало те, що позивачем не було подано разом із заявою про поновлення виплати пенсії паспорту громадянина України із позначкою про реєстрацію позивача на території України за місцем проживання. Жодних посилань на те, що позивачу відмовлено в поновлення виплати пенсії з підстав не надання документів, що свідчать про розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання оскаржуване рішення відповідача не містить.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи відповідача з приводу відсутності підстав для поновлення ОСОБА_2 виплати пенсії з підстав ненадання останнім документів, визначених п. 2.8 Порядку 22-1 щодо розміру та строку виплачуваної пенсії, доказів зняття з обліку за попереднім місцем отримання пенсії, є необґрунтованими, оскільки вказані доводи пенсійним органом не було покладено в основу оскаржуваного рішення про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2. Тобто, фактично позивачу було відмовлено в поновленні виплати пенсії з інших підстав, ніж ті, що відповідачем покладено в основу апеляційної скарги та відзиві на адміністративний позов, що є недопустимим в силу приписів ст. 77 КАС України.

Щодо доводів відповідача про втручання судом при розгляді справи в дискреційні повноваження пенсійного органу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами ст.2 КАС України, які фактично визначають вимоги зокрема до рішень субєктів владних повноважень, визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що оскаржуване рішення про відмову в поновленні виплати пенсії було прийнято відповідачем необґрунтовано, без наявності для того достатніх законних підстав. Вказаним рішенням порушено право позивача на належне пенсійне забезпечення.

В свою чергу, у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі №816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на субєкта владних повноважень зобовязання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 316, ст. 321 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Шевченкіського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного від 10.12.2018 року в адміністративній справі №280/4729/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підставляє відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 24.04.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай