Справа № 140/2776/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2776/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Мельника С.І.,

представника відповідача Сахмана П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Луцький ремонтний завод «Мотор» (далі - ДП «Луцький РЗ «Мотор», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 1110000,50 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 555000,25 грн.; №, яким підприємству зменшено суму від'ємного значення з ПДВ у розмірі 1047978,28 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вказані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 26.04.2018 №57/28-10-48-12/08029701 документальної позапланової виїзної перевірки підприємства з питання законності декларування від'ємного значення з ПДВ за серпень, вересень 2017 року. Вважає, що виявлені в акті перевірки порушення не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства. Вказує на те, що за результатами перевірки контролюючим органом зроблено висновок про те, що господарські операції між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Інтер Авіа Інвест», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Промелектроніка», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект» фактично не відбувалися, оскільки стосовно цих контрагентів наявна негативна інформація, не простежується ланцюг придбання реалізованої позивачу продукції (не встановлено виробника та імпортера), у них недостатня кількість господарських ресурсів для виконання робіт (послуг), не надано окремі документи про якість продукції.

Позивач зауважує, що правомірно формував податковий кредит за господарськими операціями із кожним із вказаних контрагентів, реальність яких підтверджується первинними документами, наданими під час проведення перевірки; відповідач не встановив недоліків у оформленні таких документів; ці документи дають можливість встановити зміст відповідної господарської операції та дають право на формування податкового кредиту і відповідно на бюджетне відшкодування сум ПДВ. Крім того, вид діяльності вказаних контрагентів позивача передбачає поставку відповідного товару (запасних частин та матеріалів для ремонту авіаційних двигунів), при цьому ТзОВ «Інтер Авіа Інвест» є виробником поставленої продукції. Контролюючим органом не заперечується використання у господарській діяльності придбаного підприємством від безпосередніх контрагентів товару. Посилання ж відповідача в акті перевірки на відсутність сертифікатів якості (відповідності), паспортів також не може слугувати доказом для висновків про відсутність факту здійснення господарських операцій, оскільки надані для ознайомлення сертифікати якості, паспорти, етикетки, бірки не є первинними документами бухгалтерського обліку і не розкривають зміст господарської операції, а їх перевірка не відноситься до компетенції Державної фіскальної служби.

Позивач також вказує, що акт перевірки не містить жодної інформації про проведення контролюючим органом зустрічних звірок вказаних вище підприємств-постачальників та не підтвердження за їх результатами операцій із ДП «ЛРЗ «Мотор». Водночас, можливі порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства не можуть бути підставою для позбавлення ДП «ЛРЗ «Мотор» як добросовісного платника податків права на формування податкового кредиту з ПДВ та його відшкодування.

Крім того, позивач вважає, що посадові особи під час проведення перевірки вийшли за її межі, оскільки згідно з наказом від 28.03.2018 №532 предметом перевірки є лише законність декларування від'ємного значення з ПДВ за серпень-вересень 2017 року, а не достовірність нарахування суми бюджетного відшкодування цього податку. З наведених підстав позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.1-1а).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (т.4, а.с.161-167) позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що проведеною перевіркою було встановлено, що згідно з наявною в автоматизованих інформаційних системах Державної фіскальної служби (ДФС) інформацією стосовно контрагентів, зокрема, ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Промелектроніка», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект», ТзОВ «Інтер Авіа Інвест», не простежується ланцюг придбання реалізованої ДП «ЛРЗ «Мотор» продукції, а саме: не виявлено виробника та імпортера; не встановлено достатню кількість господарських ресурсів для виконання робіт (послуг). Вважає, що висновки, викладені в акті перевірки, та винесені на його підставі податкові повідомлення-рішення є правомірними, просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи відзиву та вважає їх необґрунтованими, безпідставними, які не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підтверджуються жодними доказами. Вказує, що господарські операції з описаними в акті контрагентами мали реальний характер та підтверджуються первинними документами, що за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства; всі первинні документи надані для перевірки. Зазначає також те, що у чинному законодавстві України відсутній такий термін як «обрив ланцюга» та будь-яка відповідальність за такий «обрив». При цьому вказує, що відносини між учасниками «ланцюга» постачання не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Перевіркою не було встановлено розбіжності в номенклатурі товарно-матеріальних цінностей позивача та його контрагентів, а також розбіжності між податковими зобов'язаннями з ПДВ контрагентів-постачальників та податковим кредитом з ПДВ підприємства (т.4, а.с.174-177).

Ухвалою суду від 04.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.5, а.с.60-61).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. Додатково зазначив, що відносини із підприємствами-постачальниками, зазначеними в акті перевірки, є триваючими, судовими рішеннями про оскарження податкових повідомлень-рішень відповідача підтверджено фактичний характер поставок товару цими підприємствами на користь ДП «ЛРЗ «Мотор».

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив у їх задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20.09.2017 року ДП «ЛРЗ «Мотор» було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2017 року із зазначенням у рядку 20.2 суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 3 720 253,00 грн. (додаток - Д3), отримано квитанцію №2 (реєстраційний номер документа: ). Підприємство подало до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, згідно якого рядок 20.2 був змінений з суми 3 720 253,00 грн. на суму 3 720 027,00 грн. та додаток Д3 відповідно. По декларації за серпень 2017 року на момент проведення перевірки відшкодовано ПДВ у розмірі 3 263 757,00 грн. (т.2, а.с.52-63).

18.10.2017 року ДП «ЛРЗ «Мотор» було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2017 року із зазначенням у рядку 20.2 суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 2 635 909,00 грн. ( додаток - Д3), отримано квитанцію №2 (реєстраційний номер документа: ). По декларації за вересень 2017 року на момент проведення перевірки відшкодовано ПДВ у розмірі 2 019 621,00 грн. (т.2, а.с.65-68)

Судом також встановлено, що у період з 29.03.2018 по 25.04.2018 року посадовими особами Львівського управління Офісу ВПП ДФС на підставі наказу від 28.03.2018 №532 (т.1, а.с.62) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Луцький РЗ «Мотор» з питань законності декларування від'ємного значення з податку на додану вартість за серпень, вересень 2017 року, за наслідками якої складено акт перевірки від 26.04.2018 №57/28-10-48-12/08029701 (т.1, а.с.64-249), висновками якого встановлено, що позивачем порушено вимоги:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 та п.п.«б» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 1212339,90 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2017 року на 754841,20 грн., відмовлено в бюджетного відшкодування за серпень 2017 року в сумі 247952,0 та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 681905,81 грн.

- п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 1728719,14 грн., що призвело до завищення бюджетного відшкодування за вересень 2017 року на 624811,3 грн., відмовлено в бюджетному відшкодуванні за вересень 2017 року в сумі 433773,34 грн. та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 693210,84 грн. (т.1, а.с.64-248)

ДП «ЛРЗ «Мотор», не погодившись з вказаними висновками акту перевірки, подало до Офісу великих платників податків ДФС заперечення вих.№1-58/1492 від 08.05.2018 (т.2, а.с.1-11). За результатами розгляду заперечень відповідач листом від 22.05.2018 №21663/10/28-10-48-09-11 виклав висновок вищевказаного акту по встановлені порушення в наступній редакції:

п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.п.«б» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 973552,94 грн., що призвело до завищення бюджетного відшкодування за серпень 2017 року на 754841,20 грн., відмовлено в бюджетному відшкодуванні за серпень 2017 року в cyмі 247952,00 грн. та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 443118,85 грн.

- п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого, підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 1370715,73 грн., що призвело до завищення бюджетного відшкодування за вересень 2017 року на 355159,30 грн., відмовлено в бюджетному відшкодуванні за вересень 2017 року в сумі 433773,34 грн. та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 604859,43 грн. та прийняв рішення, що встановлені перевіркою порушення є правомірними, а заперечення ДП «ЛРЗ «Мотор» по даних порушеннях є необґрунтованими (т.2, а.с.12-22).

На підставі висновків вищевказаного акта перевірки від 26.04.2018 №57/28-10-48-12/08029701 Офісом великих платників податків ДФС прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 1110000,50 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 555000,25 грн.; №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення з ПДВ у розмірі 1047978,28 грн. (т.2, а.с.24,25).

Підприємство, не погодившись із зазначеними рішеннями в порядку адміністративного оскарження подав скаргу до ДФС України (т.2, а.с.27-42), яка своїм рішенням від 08.08.2018 №25959/6/99-99-11-01-02-25 залишила оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу - без задоволення (т.2, а.с.43-47).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу,

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами статті 200 ПК України сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов'язання та податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов'язкових реквізитів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України (тут і надалі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов'язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.10.2015 №21-1555а15 та від 22.09.2015 №21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №814/328/15.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів відповідача судом при розгляді справи підлягали з'ясуванню обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій з названими контрагентами-постачальниками.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.1992 ДП «ЛРЗ «Мотор» зареєстроване як юридична особа; є платником ПДВ, що підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, статутом підприємства, а також витягом з реєстру платників ПДВ. Підприємство є суб'єктом літакобудування, відноситься до літакобудівної промисловості, створене з метою ремонту військової авіаційної техніки за державним замовленням для потреб Міністерства оборони України, зарубіжних замовників, засноване на державній формі власності, включено до «Переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83, відноситься до підприємств оборонно-промислового комплексу згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.02.2014 року №70-р, а також включено до складу Державного концерну «Укроборонпром» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 2912.2010 року №1221. Відповідно до Статуту, затвердженого наказом Генерального директора ДК «Укроборонпром» від 16.01.2017 року №14, підприємство здійснює капітальний ремонт, реконструкцію, модернізацію та технічне обслуговування авіаційних двигунів (їх вузлів та агрегатів) для військових літаків-бомбардувальників: Су-22, Су-24, Су-27, Су-30, літаків - винищувачів Міг-29.

На виконання статутних завдань у межах видів діяльності позивач уклав ряд договорів щодо поставки матеріалів та запасних частин для ремонту авіаційних двигунів.

Під час проведення перевірки позивач надав посадовим особам відповідача первинні документи для підтвердження фактів здійснення господарських операцій із кожним контрагентом, а саме: договори з додатками, видаткові накладні, податкові накладні постачальників, документи про транспортування, акти прийому-передачі, документи, що підтверджують оплату позивачем придбаного товару. При цьому під час проведення перевірки відповідач не зазначав про відсутність будь-яких первинних документів, які є обов'язковими для певного виду господарської операції, акт про ненадання позивачем документів під час проведення перевірки також не складався.

Судом встановлено, що ДП «ЛРЗ «Мотор» було укладено договори поставки з контрагентом-постачальником ТзОВ «Промелектроніка»: від 28.12.2016 №898 (т.2, а.с.79-83), від 24.05.2017 №295-кт (т.2, а.с.93-99), від 22.06.2017 №390/кт (т.2, 109-115), від 05.07.2016 №566 (т.2, а.с.125-129). Видатковими накладними від 12.09.2017 №РН-0002916 на загальну суму 183513,60 грн., у тому числі ПДВ 30585,60 грн. (т.2, а.с.88), від 12.09.2017 №РН-0002917 на загальну суму 1018512,00 грн., у тому числі ПДВ 848760,00 грн. (т.2, а.с.103), від 09.08.2017 №РН-0002506 на суму 266377,32 грн., у тому числі ПДВ 44396,22 грн. (т.2, а.с.119), від 16.08.2017 №РН-0002608 на суму 27944,70 грн., у тому числі ПДВ 4657,45 грн. (т.2, а.с.133), специфікаціями до договорів (т.2, а.с.84, 100, 116, 130), актами приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 12.07.2017 (т.2, а.с.90), від 18.07.2017 та 22.07.2017 (т.2, а.с.106, 122) підтверджується поставка ТзОВ «Промелектроніка» таких запчастин, як вставка, реле, агрегат та ін. Постачальником були виписані та зареєстровані у ЄРПН податкові накладні від 12.09.2017 №159 (т.2, а.с.85), 09.08.2017 №102 (т.2, а.с.117), 16.08.2017 №180 (т.2, а.с.131). У свою чергу, позивач розрахувався за поставлений товар, про що наявні платіжні доручення від 20.09.2017 №8625 (т.2, а.с.87), від 25.09.2017 №8724 (т.2, а.с.104), від 30.08.2017 №8325 (т.2, а.с.134). Факт транспортування товару підтверджується експрес-накладними ТзОВ «Нова Пошта» від 12.07.2017 №9384 (т.2, а.с.89), 18.07.2017 №5143 (т.2, а.с.105), 28.07.2017 №2238 (т.2, а.с.121), 16.08.2017 №9910 (т.2, а.с.136). На поставлену продукцію постачальник надав сертифікати відповідності від 12.07.2019, 18.07.2019, 26.07.2019 (т.2, а.с.91, 107). Після проходження вхідного контролю запчастини оприбутковані на складі підприємства з відображенням у картках складського обліку матеріалів підприємства №№5471, 3698, 1006, 3789/18911 (т.2, а.с.92, 108, 124, 135).

Судом встановлено також, що 18.07.2017 року між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «НВП Форсаж плюс» укладено договір поставки №474 (т.3, а.с.16-19), на виконання умов якого позивачу відповідно до специфікації №1 (т.3, а.с.20) поставлено нітрид бору гексагональний марка А на загальну суму 246240,00 грн., у тому числі ПДВ 41040,00 грн. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткові накладні на 70 кг №Ф- 00000032 від 07.08.2017 та 40 кг - №Ф-00000035 від 07.09.2017, податкові накладні від 07.08.2017 №1, 07.09.2017 №1, платіжні доручення від 21.08.2017 №8205, від 25.09.2017 №8693, картку складського обліку матеріалів №46, сертифікати якості №27, 33 (т.3, а.с.21, 23-25, 27-30).

14.06.2017 між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «НВП Форсаж плюс» було укладено договір поставки №372 (т.3, а.с.31-36). На виконання умов вказаного договору ТзОВ НВП «Форсаж плюс» відповідно до специфікації №1 поставлено на ДП «ЛРЗ «Мотор» гранули КНА в кількості 20 кг згідно з видаткової накладної від 22.09.2017 №Ф-00000036 на суму 72000,00 грн., у тому числі ПДВ 12000,00 грн. Постачальником була виписана та зареєстрована у ЄРПН податкова накладна від 22.09.2017 №2. Позивач розрахувався за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням від 09.10.2017 №8927. Після проходження вхідного контролю запчастини оприбутковані на складі підприємства з відображенням у картках складського обліку матеріалів підприємства №332. На поставлену продукцію постачальник надав сертифікати відповідності №66 (т.3, а.с.38-43).

21.07.2017 між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «НВП Форсаж плюс» було укладено договір поставки №475 (т.3, а.с.44-49). На виконання умов вказаного договору ТзОВ НВП «Форсаж плюс» відповідно до специфікації №1 поставлено на ДП «ЛРЗ «Мотор» Катод СДП-2 в кількості 6 шт. згідно з видатковою накладною від 31.08.2017 №Ф-00000033 на суму 392040,00 грн., у тому числі ПДВ 65340,00 грн. Постачальником була виписана та зареєстрована у ЄРПН податкова накладна від 31.08.2017 №9. Позивач розрахувався за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням від 18.09.2017 №8602. Після проходження вхідного контролю запчастини оприбутковані на складі підприємства з відображенням у картках складського обліку матеріалів підприємства №179. На поставлену продукцію постачальник надав сертифікати відповідності від 28.08.2017 №20. Факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними та експрес-накладними ТзОВ «Нова Пошта» від 07.09.2017 №6821, від 22.09.2017 №76460 (т.3, а.с.51-59).

25.08.2016 між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «НВП Форсаж плюс» було укладено договір поставки №643 (т.3, а.с.60-64), протокол про узгодження договірної ціни додаток №1 до даного договору (т.3, а.с.65), додаткові угоди №3 від 31.05.2016, №4 від 29.06.2017 (т.3, а.с.68-69). На виконання умов вказаного договору ТзОВ НВП «Форсаж плюс» відповідно до специфікації №1 поставлено на ДП «ЛРЗ «Мотор» шестерні в кількості 2 шт. згідно з видатковою накладною від 29.08.2017 №Ф-00000034 на суму 11600,00 грн., у тому числі ПДВ 1933,00 грн. Постачальником була виписана та зареєстрована у ЄРПН податкова накладна від 29.08.2017 №2. Позивач розрахувався за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням від 17.10.2017 №9076. Після проходження вхідного контролю запчастини оприбутковані на складі підприємства з відображенням у картках складського обліку матеріалів підприємства №2232. Факт транспортування товару підтверджується експрес-накладною ТзОВ «Нова Пошта» від 26.05.2017 №5231 (т.3, а.с.66-74).

Судом також встановлено, що ДП «ЛРЗ «Мотор» було укладено ряд договорів з контрагентом-постачальником ТзОВ «Імпера Груп»: від 16.06.2017 №377 (т.3, а.с.180-185), від 23.05.2017 (т.3, а.с.216-221), від 14.09.2017 №590 (т.3, а.с.237-242), від 14.09.2017 №592 (т.4, а.с.2-7), від 14.09.2017 №591 (т.4, а.с.27-32). Про виконання вказаних договорів свідчать видаткові накладні від 24.07.2017 №Б1752, 15.08.2017 №Б1966, від 15.09.2017 №№Б2210, Б2211, Б2212, Б2213, від 24.07.2017 №Б1754, від 08.08.2017 №Б1904, від 16.08.2017 №Б1979, від 14.09.2017 №Б2199, Б2201, від 22.09.2017 №Б2289, від 28.09.2017 №Б2336, від 22.09.2017 №Б2287, від 28.09.2017 №Б2329. Постачальником були виписані та зареєстровані у ЄРПН податкові накладні від 24.07.2017 №235, від 15.08.2017 №163, від 15.09.2017 №144, №145, №146, №147, від 24.07.2017 №236, від 08.08.2017 №74, від 16.08.2017 №184, від 14.09.2017 №133, №135, від 22.09.2017 №232, від 28.09.2017 №288, від 22.09.2017 №231 та від 28.09.2017 №284. Розрахунки за товар проведено позивачем у безготівковій формі згідно з платіжними дорученнями від 20.09.2017 №8618, від 04.10.2017 №8817, від 09.10.2017 №8873, від 09.10.2017 №8875, від 21.08.2017 №8221, від 09.10.2017 №8921, від 04.10.2017 №8838, від 11.10.2017 №8984, від 11.10.2017 №8967, від 30.10.2017 №9293 та від 28.09.2017 №284. На товар наявні сертифікати якості №№23-489, 02728, 40052, 14, 1185, №35/10-17 та №103658, та виписки із сертифікатів якості. Після проходження вхідного контролю вказані товарно-матеріальні цінності були оприбутковані на складі підприємства та відображені у картках складського обліку матеріалів підприємства №№512, 369, 1940, 1905, 1922, 238, 297, 75, 228, 72, 518, 1943. Факт транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТзОВ «Імпера Груп» за вказаними вище видатковими накладними підтверджується експрес-накладними перевізника ТзОВ «Нова пошта» та товарно-транспортними накладними (т.3, а.с.186-250, т.4, а.с.1-55).

Водночас, суд вважає сумнівним посилання відповідача в акті перевірки на ненадання сертифікатів якості або їх копій для підтвердження якості продукції від ТзОВ «Імпера Груп», оскільки суду такі документи надані.

Крім того, між ДП «ЛРЗ «Мотор» (зберігач) та ТзОВ «Імпера Груп» (поклажодавець) було укладено договір відповідального зберігання майна від 18.11.2016 №793 (т.3, а.с.78-80), відповідно до пункту 1.3 якого закупівля зберігачем майна, що пройшов вхідний контроль та визнаний кондиційним здійснюється партіями за окремими договорами. Так на підставі договору поставки від 27.06.2017 №414/кт (т.3, а.с.81-86), додаткової угоди №1, відповідно до специфікації №1 ТзОВ «Імпера Груп» було поставлено на ДП «ЛРЗ «Мотор» підшипники на загальну суму 4111217,82 грн. Передачу товару здійснено за актами приймання-передачі №21 від 03.07.2017, №22 від 04.07.2017, №23 від 05.07.2017, №24 від 07.07.2017, №25 від 11.07.2017, №26 від 13.07.2017, №27 від 24.07.2017, №28 від 01.08.2017, №30 від 09.08.2017, №31 від 11.08.2017, №34 від 13.09.2017, №36 від 25.09.2017. Після проходження вхідного контролю вони були оприбутковані на складі підприємства та відображені у картках складського обліку матеріалів підприємства. Постачальником виписано податкові накладні №80 від 10.07.2017, №43 від 05.09.2017, №102 від 11.07.2017, №150 від 14.07.2017, №231 від 24.07.2017, №282 від 28.09.2017. Оплата за товар підтверджується платіжним дорученням від 08.08.2017 №7962, від 18.09.2017 №8528, від 08.08.2017 №7964, від 08.08.2017 №7963, від 04.08.2017 №7894, від 11.10.2017 №8979, а факт транспортування - експрес-накладними ТзОВ «Нова пошта» від 03.07.2017 №90340, від 04.07.2017 №7476, від 05.07.2017 №5066, від 07.07.2017 №1497, від 13.07.2017 №9037, від 25.07.2017 №3902, від 09.08.2017 №4193, від 11.08.2017 №8352, від 11.07.2017 №0751, від 25.09.2017 №7711 (том 3, а.с.89-154).

Аналогічно проводилася поставка згідно з договором від 28.12.2016 №895 (т.3, а.с.155-159), виконання якого підтверджується актами приймання-передачі товару, податковими накладними №240 від 23.08.2017, №107 від 13.09.2017, №258 від 26.09.2017, видатковими накладними від №Б2024 від 23.08.2017, №Б2174 від 13.09.2017, №Б2311 від 26.09.2017, платіжним дорученням від 11.09.2017 №8437, від 25.09.2017 №8650, від 11.10.2017 №8980, експрес-накладною ТзОВ «Нова пошта» №9143 від 26.05.2017, №1851 від 08.08.2017, №5656 від 13.09.2017. Після проходження вхідного контролю товар оприбуткований на складі з відображенням у картці складського обліку №2265, 633 (т.3, а.с.160-179).

Щодо взаємовідносин позивача з ПП «Антей», суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ПП «Антей» було укладено договір поставки №425 від 04.07.2017 (т.4, а.с.57-63). На виконання умов вказаного договору ПП «Антей» було поставлено на ДП «ЛРЗ «Мотор» чутливий елемент АМЧЄС-38 - 20шт. (специфікація №1). Після проходження вхідного контролю згідно з видатковою накладною №РН-000028 від 15.08.2017 вказані ТМЦ були оприбутковані на складі підприємства та відображені у картці складського обліку матеріалів підприємства №3697 у кількості 9 шт., оскільки 6 шт. не пройшли вхідний контроль та були повернуті постачальнику, що підтверджується контрольною картою результатів вхідного контролю деталей, на яких виявлені невідповідності від 24.07.2017, актом повернення некондиційної продукції №28/07-2 від 28.07.2017. Постачальником була виписана та належним чином зареєстрована у ЄРПН податкова накладна №2 від 14.08.2017. На вказані ТМЦ постачальником було надано сертифікат якості. За поставлені ТМЦ були повністю здійсненні розрахунки у безготівковій формі, згідно платіжного доручення від 14.08.2017 №8034 (т.4, а.с.64-69).

Також між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ПП «Антей» було укладено договір поставки від 04.07.2017 №423 (т.4, а.с.70-76). На виконання умов вказаного договору ПП «Антей» було поставлено на ДП «ЛРЗ «Мотор» чутливий елемент АМЧЄС-7 згідно з актами прийому-передачі. Після проходження вхідного контролю згідно з видатковою накладною від 15.08.2017 №29 вказані ТМЦ були оприбутковані на складі підприємства та відображені у картці складського обліку матеріалів підприємства №3315. Постачальником була виписана та зареєстрована у ЄРПН податкова накладна від 14.08.2017 №3. На вказані ТМЦ постачальником було надано сертифікати якості. За поставлені ТМЦ були здійсненні розрахунки у безготівковій формі згідно з платіжним дорученням від 14.08.2017 №8035.

По вищевказаних договорах ТМЦ доставлялись за допомогою перевізника ТОВ «Нова Пошта» відповідно до експрес-накладних від 18.07.2017 №8915, від 18.07.2017 №8915, від 03.08.2017 №7269. Загальна інформація про здійснення господарських операцій, формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ наведена у Довідці щодо оплати та оприбуткування ТМЦ по ПП «Антей» за серпень-вересень 2017 року (т.4, а.с.77-92).

В матеріалах справи також наявні документи, які підтверджують господарські відносини ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «Авіа-Комплект» по поставці запасних частин для авіадвигунів, а саме: договір купівлі-продажу від 21.08.2012 №446 (т.4, а.с.93-96), додаткові угоди від 22.08.2012, від 15.02.2013, від 24.11.2014, від 01.12.2015, від 30.03.2016 №№1, 2, 3, 4, 5 відповідно, специфікації №№1, 2, 3, податкова накладна від 02.08.2017 №3 та видаткова накладна від 02.08.2017 №102 на загальну суму 46680,00 грн., у тому числі ПДВ 7780,00 грн., платіжне доручення від 09.10.2017 №8932, якими підтверджується факт поставки клапана та ричагів (т.4, а.с.97-108).

27.06.2017 ДП «ЛРЗ «Мотор» (покупець) укладено договір із ТзОВ «Юкас Україна» (продавець), предметом яких є поставка запасних частин, вказаних у специфікації №1 (т.4, а.с.110-116). Поставка товару підтверджується актом приймання-передачі №16/06, 06/06, 13/02. Після проходження вхідного контролю товару згідно з видатковими накладними від 03.07.2017 №105, від 31.07.2017 №119, податковою накладною від 03.07.2017 №2, 31.07.2017 №15 проведено його оприбуткування на складі підприємства (картка складського обліку матеріалів №146, 2263). Розрахунки за товар проведено згідно з платіжним дорученням від 02.08.2017 №7834, від 29.08.2017 №8273. Факт поставки продукції також підтверджується експрес-накладними перевізника ТзОВ «Нова пошта» від 16.06.2017 №6087, від 13.02.2017 №9725 (т.4, а.с.117-133).

Також судом встановлено, що 29.09.2016 ДП «ЛРЗ «Мотор» (покупець) укладено договір із ТзОВ «Юкас Україна» (продавець) та додаткову угоду №1, предметом якого є поставка підшипників для ремонту авіадвигунів, які визначені у специфікаціях №1 і №2 (т.4, а.с.134-141). Поставка товару підтверджується актом приймання-передачі 17/07. Після проходження вхідного контролю товару згідно з видатковою накладною від 31.07.2017 №118, податковою накладною від 31.07.2017 №14 проведено його оприбуткування на складі підприємства. Розрахунки за товар проведено згідно з платіжним дорученням від 29.08.2017 №8274. Факт поставки продукції також підтверджується експрес-накладною перевізника ТзОВ «Нова пошта» від 17.07.2017 №1673 (т.4, а.с.142-147).

На думку суду, подані позивачем під час перевірки та в ході судового розгляду справи зазначені вище первинні документи підтверджують реальність господарських операцій із придбання позивачем у ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект» товарів за договорами поставок, які мають тісний взаємозв'язок із господарською діяльністю позивача. При цьому вказані первинні документи досліджувалися під час проведення перевірки, про що зазначено в акті, недоліків в їх оформлені відсутні, що не заперечує відповідач. Розрахунки між сторонами проведені у повному обсязі, що підтверджує в акті перевірки і сам відповідач, тобто спір з цього приводу відсутній. Позивач суму ПДВ, сплачену продавцям-контрагентам в ціні товару, відніс до податкового кредиту серпень-вересень 2017 року, як це визначено правилами ПК України.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про необхідність наявності сертифікатів, які підтверджують якість поставленої продукції на кожну партію товару, адже, наявність чи відсутність документів, що посвідчують якість товару жодним чином не впливає на відображення у бухгалтерському та податковому обліку таких господарських операцій. Тобто, вказані документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують обставини придбання товару. Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії сертифікату визнання вимірювальних можливостей від 19.12.2017 №ПТ-298/17, сертифікату схвалення організації з технічного обслуговування та ремонту від 09.12.2016, сертифікату Bureau Veritas Certification, які з огляду на специфіку діяльності позивача свідчать про організацію власного вхідного контролю під час надходження на підприємство запчастин до авіадвигунів з метою їх перевірки на якість.

Надаючи оцінку доказам, на які посилається відповідач, зокрема, наявність в автоматизованих інформаційних системах ДФС інформації про обрив ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані ДП «ЛРЗ «Мотор» його контрагентами - ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект», а також відсутність можливостей продавців, з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання умов укладеного договору, суд не заперечує можливостей використовувати податкову інформацію.

Статтею 83 ПК України встановлений перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, в якому міститься і податкова інформація (підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України).

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Пунктом 73.5 статті 73 ПК України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку проведення контролюючими органами зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1232, зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання щодо здійснення операцій, з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань.

Як вбачається з акта перевірки, зустрічні звірки або перевірки з питань підтвердження отриманих від ДП «ЛРЗ «Мотор» відомостей щодо відносин з іншими контрагентами, зокрема, ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект» контролюючим органом не проводились.

У даному випадку відповідач використав інформацію наявну в автоматизованих інформаційних системах ДФС щодо господарської діяльності контрагентів позивача без аналізу первинних документів таких платників податків. Оскільки зустрічні звірки жодного із контрагентів позивача фактично не проводились, тому аналітична інформація автоматизованих інформаційних систем ДФС про відсутність у контрагентів-постачальників необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, основних фондів не можуть бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем правочинів без мети настання реальних наслідків, проведення безтоварних операцій, та, відповідно, однією з підстав для висновку про завищення сум податкового кредиту з ПДВ та в результаті прийняття податкових повідомлень-рішень про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ та зменшення розміру від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту. Такі висновки є лише припущенням контролюючих органів.

З наведених підстав суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів-постачальників позивача ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект» по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Суд також звертає увагу, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов'язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов'язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця - платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента. Будь-яких доказів, що позивач при здійсненні господарської діяльності із вищезгаданими контрагентами діяв недобросовісно, контролюючий орган не надав суду.

Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року №816/809/17.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі № 3991/03 «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

На момент фактичного виконання господарських операцій усі контрагенти позивача як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, були зареєстрованими платниками ПДВ. В ході судового розгляду факту узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями встановлено не було.

При цьому слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Посилання відповідача в акті перевірки на наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень в межах досудового розслідування кримінальних справ, в яких наявна інформація щодо ознак фіктивності ТзОВ «Імпера Груп» та транзитність операцій ТзОВ «Промелектроніка», як на підставу зменшення податкового кредиту, суд відхиляє. Акт перевірки не містить встановлених обставин, які б свідчили про невиконання ДП «ЛРЗ «Мотор» чи його контрагентами договірних зобов'язань за господарськими операціями або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб'єктами господарської діяльності і які є доведеними у встановленому порядку. Водночас, вироків суду відносно названих контрагентів позивача, які набрали законної сили, під час розгляду справи контролюючим органом не надано. А сам по собі факт порушення кримінальної справи, у яких згадуються такі контрагенти, не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача. Податковим органом не надано суду доказів того, що авіазапчастини, які згідно з первинними документами придбані, оприбутковані та використані позивачем у своїй господарській діяльності, були отримані незаконним шляхом. Варто звернути увагу, що в матеріалах справи є копія листа військової прокуратури Київського гарнізону від 10.04.2018 №17/4066 вих.18 (т.4, а.с.189), у якому йдеться про те, що у кримінальному провадженні №0000199 директор ТзОВ «Промелектроніка» ОСОБА_6 перебуває у процесуальному статусі свідка. Наведене спростовує висновки відповідача про проведення цим підприємством господарських операцій для позивача у незаконний спосіб.

Водночас, судовими рішеннями від 27.07.2018 у справі №803/872/18, від 10.10.2018 у справі №0340/1470/18, від 07.02.2019 у справі №140/2249/18 підтверджується систематичний характер взаємовідносин між позивачем та ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект» за операціями з постачання запчастин до авіадвигунів (т.4, а.с.201-236).

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Таким чином, суд вважає, що у ході розгляду справи судом досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України є підставою для податкового обліку (договори, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, документи про оплату) та встановлено реальне здійснення господарських операцій, зокрема, від контрагентів ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ПП «Антей», ТзОВ «Авіа Комплект». Вказані документи містять відомості, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентами та у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності позивача.

Натомість відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем, оскільки він не володіє (чи володіє не у повній мірі) перевіреною, задокументованою та офіційною інформацією. Ним не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки позивача і його контрагентів та злагодженості дій між ними. Відтак, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач як платник податків, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. Господарська діяльність суб'єкта господарювання не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним підприємством або товариством, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Такі висновки викладені в рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України».

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Суд зазначає про правову позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та обґрунтованими, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, отже висновки податкового органу не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 72 КАСУ.

Таким чином, контролюючим органом всупереч вимог процесуального закону не було надано суду доказів, а судом не встановлено фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та його контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями вищевказаних контрагентів та не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що такий висновок відповідача є лише припущення про ймовірні порушення податкового законодавства учасниками господарських операцій. Проте судом не встановлено, що відомості, які містяться в досліджених судом та податковою перевіркою первинних документах, є неповними, недостовірними та (або) суперечливими, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена в судовому порядку, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. У свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спори між сторонами щодо недійсності договорів відсутні.

Крім того, як встановлено судом, листом від 22.05.2018 №21663/10/28-10-48-09-11 про надання відповіді на заперечення (т.2, а.с.11-22, т.4, а.с.178-182) відповідач, встановивши, що ТзОВ «Інтер Авіа Інвест» є виробником реалізованої на ДП «ЛРЗ «Мотор» продукції, абзац 8 на сторінці 84 акту перевірки від 26.04.2018 №57/28-10-48-12/08029701 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ДП «ЛРЗ «Мотор» з питання законності декларування від'ємного значення з ПДВ за серпень, вересень 2017 року» виклав в наступній редакції:

«Таким чином, вище описані дані, які відображені у податковому обліку декларації за січень 2018 року ДП «ЛРЗ «Мотор» по контрагентах-постачальниках ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Авіа Комплект», ТзОВ «Юкас Україна», які відображені в податковій звітності з ПДВ за серпень 2017 року є недостовірними»;

та абзац 9 сторінки 170 виклав в наступній редакції:

«Таким чином, вище описані дані, які відображені у податковому обліку декларації за вересень 2017 року ДП «ЛРЗ «Мотор» по контрагентах-постачальниках ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», які відображені в податковій звітності з ПДВ за вересень 2017 року є недостовірними».

Отже, за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки встановлені в ході її проведення порушення із контрагентом-постачальником ТзОВ «Інтер Авіа Інвест» були виключені.

Натомість, як свідчить розрахунок, який наданий на вимогу суду відповідачем (т.6, а.с.70, у суму, розраховану згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, неправомірно включено суми ПДВ по операціях із ТзОВ «Інтер Авіа Інвест», які фактично підтверджені контролюючим органом під час розгляду заперечень підприємства на акт перевірки.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірної поведінки при здійсненні господарської діяльності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів чи вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

З огляду на зазначене, беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 23.05.2018 №, № прийняті відповідачем необґрунтовано, а тому їх слід скасувати як протиправні.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання вчинити дії шляхом внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлену суму до відшкодування по декларації за період серпень 2017 року у розмірі 208318,00 грн., вересень 2017 року у розмірі 182514,68 грн., суд зазначає наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 ПК України.

Згідно з приписами вказаної статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

Відповідно до вимог пункту 200.4 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 200.10 статті 200 ПК України платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Водночас пунктом 200.15 статті 200 ПК України передбачено, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов'язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

В силу вимог пункту 4 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26, орган ДФС вносить до Реєстру такі дані: найменування платника податку на додану вартість (далі - платник податку) та його індивідуальний податковий номер; дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання); дату надсилання платнику податку органом ДФС повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов'язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшену на суму податкового боргу; реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування; реквізити бюджетних рахунків для перерахування бюджетного відшкодування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування; дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов'язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС; дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується; дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Як передбачено пунктом 6 вказаного Порядку, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв'язку з прийняттям відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, яким суд надав правову оцінку.

В свою чергу, позивачем не доведено, а у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем, після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, не будуть вчинені дії, в межах встановлених Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, щодо внесення до Реєстру інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику податків ДП «ЛРЗ «Мотор».

Таким чином, зазначена позовна вимога є передчасною, а тому у задоволенні вимоги позивача про зобов'язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість необхідні дані щодо відшкодування податку на додану вартість по декларації за серпень 2017 року у розмірі 208318,00 грн., вересень 2017 року у розмірі 182514,68 грн., слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача користь ПрАТ «Волиньобленерго» слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 40694,69 грн., що сплачений відповідно до платіжного доручення від 26.12.2018 №1365 (а.с.2).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23 травня 2018 року форми «В1» №, форми «В4» №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» (43006, Волинська область, м.Луцьк, вул.Ківерцівська, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 11г, ) судові витрати в сумі 40694,69 грн. (сорок тисяч шістсот дев'яносто чотири гривні 69 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.