Справа № 802/3983/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року

Київ

справа №802/3983/15-а

адміністративне провадження №К/9901/13444/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016 у складі колегії суддів Білоуса О.В., Совгири Д.І., Курка О.П. у справі №802/3983/15-а за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича (надалі по тексту - відповідач, Уповноважена особа) щодо визнання нікчемним договору №3161 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний on-line" у гривнях від 03.12.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та позивачем та транзакції (операції) по перерахуванню коштів на поточний (картковий) рахунок, відкритий на виконання вказаного договору;

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_3 стосовно зміни розміру належної йому суми та збільшити її на 191200,79 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2015 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано протиправними дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору №3161 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний on-line" у гривнях від 03.12.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та позивачем та транзакції (операції) по перерахуванню коштів на поточний (картковий) рахунок, відкритий на виконання вказаного договору.

Зобов'язано Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_3 стосовно зміни розміру належної йому суми та збільшити її на 191200,79 грн.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016 та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30.12.2015.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував, що операція перерахування коштів на рахунок позивача з рахунку ПСП "Поділля-Агро" суперечить вимогам Постанови НБУ № 692/БТ "Про віднесення АТ ""Дельта Банк" до категорії проблемних" від 30.10.2014, оскільки операцією перерахування коштів на рахунок позивача з рахунку ПСП "Подялля-Агро" було створено нову особу вкладника та призвело до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Також, на думку відповідача, апеляційний суд залишив поза увагою те, що перерахування коштів на рахунок позивача з рахунку ПСП "Поділля-Агро", здійснено з метою отримання коштів не в порядку черговості від банку (7-а черга, ч. 4 ст. 52 Закону), а за рахунок коштів Фонду, тобто, внаслідок вчинення таких правочинів надається перевага одному кредитору, розмір коштів якого перевищує граничну суму відшкодування.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року - без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У ході розгляду справи судами встановлено, що 02.12.2014 між Приватним сільськогосподарським підприємством "Поділля-Агро" та позивачем було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 13, відповідно до умов якого підприємство надає поворотну фінансову допомогу позивачу в національній валюті України в межах суми 200 000 грн., яку, відповідно до пункту 3.1 договору, позичальник зобов'язується повернути до 28.02.2015.

02.12.2014 між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір № 005-01635-021214, згідно якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, на який в той же день від ПСП "Поділля-Агро" перераховано кошти в сумі 200 000 грн.

03.12.2014 між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Лояльний on-line" № 3161 у гривнях, за умовами якого відсоткова ставка на суму вкладу складає 21,5 % річних. Термін дії договору визначений по 02.01.2015.

Враховуючи укладання вказаного договору, зарахування вкладу у розмірі 200000 грн. здійснено з поточного рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_3 на депозитний.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, що стало підставою для запровадження з 03.02.2015 у цій банківській установі тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк", з урахуванням рішень про продовження строків, запроваджено включно до 02.10.2015.

З 08.10.2015 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплату вкладникам ПАТ "Дельта Банк" коштів за депозитними вкладами за рахунок бюджетних коштів.

Постановою правління Національного банку України від 03.03.2015 № 83 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"" до категорії неплатоспроможних", що стало підставою для призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

29.09.2015 позивача листом № 9294/73 повідомлено про нікчемність операції від 03.12.2014 по перерахуванню коштів в сумі 200000 грн. на поточний (картковий) рахунок, згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На підставі поданої 05.11.2015 заяви позивачу виплачено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб кошти в сумі 8799,21 грн. (відсотки за депозитом).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача про визнання договору нікчемним та, відповідно, невідшкодування всієї суми вкладу, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок розміщення грошей ПСП "Поділля-Агро" на рахунку позивача шляхом їх поділу створено перевагу третій особі перед іншими добросовісними вкладниками банку шляхом виплати на користь вказаної юридичної особи через третіх осіб, зокрема, через позивача, всієї суми з бюджетних коштів Фонду в першу чергу, що призводить до збільшення витрат Фонду без будь-яких законних підстав. Тобто, дані обставини свідчать про нікчемність вказаних операцій у відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, про що вказано в повідомленні відповідача. За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Цивільного кодексу України, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції в обґрунтування власних висновків також зазначив, що особа яка вступає в комерційні відносини з конкретним банком, залучаючи власні кошти на депозит в банку, свідомо несе ризик неповернення вказаних коштів у випадку визнання банку неплатоспроможним та неможливістю виконання банком своїх зобов'язань. Держава в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснює співпрацю з банками та гарантує повернення вкладникам банку їх вкладів лише в межах визначеної суми. Проблемний банк не може повністю перекладати власні зобов'язання перед вкладниками на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, й шляхом внесення коригувань до структури банківського балансу шляхом збільшення чи зменшення зобов'язань банку перед окремими особами. Такі дії банку суперечать вимогам Закону та призводять до неправомірних відрахувань з Фонду, що є неприпустимим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено, а судом не встановлено підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу від 03.12.2014 № 3161, укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта банк"; відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Тому колегія суддів апеляційного суду вказала, що жодної інформації щодо причин не включення позивача до переліку вкладників АТ "Дельта - Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами, Уповноваженою особою суду апеляційної інстанції не було надано, а також не надано доказів, що укладена угода між позивачем і банком відповідно до ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Також слід вказати, що Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 826/1476/15) виснував, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття "подрібнення вкладів", "розбивка вкладів", вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під "подрібненням" чи "розбивкою" розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а Велика Палата Верховного Суду за подібних до встановлених у справі, що розглядається, обставин зазначила, що відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) на відповідному банківському рахунку розміщено відповідну суму, що підтверджується платіжним дорученням.

Укладення зазначеного договору й зарахування коштів на рахунок відбулись до початку віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (02 березня 2015 року).

Отже, як зазначив цей суд, оскільки вклад розміщено на рахунку АТ "Дельта Банк" до запровадження тимчасової адміністрації, тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому, відповідач не навів правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з позицією судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов'язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду.

Ці висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, ухвалені за результатами розгляду справ, фактичні обставини яких є певним чином подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - спір у справі, що розглядається, також стосується правомірності дій уповноваженої особи Фонду щодо відмови включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та правомірності дій і рішень уповноваженої особи Фонду про визнання правочину нікчемним, тому колегія суддів у вимірі фактичних обставин цієї справи вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_3 стосовно зміни розміру належної йому суми та збільшити її на 191200,79 гривень.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору №3161 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний on-line" у гривнях від 03.12.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та позивачем та транзакції (операції) по перерахуванню коштів на поточний (картковий) рахунок, відкритий на виконання вказаного договору.

Згідно із частинами 1, 2, 10 статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ "Дельта Банк" із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ (повідомлення) уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ (повідомлення) є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки наказ (повідомлення) про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа згаданого наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору №3161, а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Вказана правова позиція була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/8351/16-а.

Отже, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору №3161 слід скасувати, а провадження в наведеній частині підлягає закриттю.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтею 238 КАС України, а саме якщо справу не належить розглядами за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 341, 344, 349, 350, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року скасувати в частині вимог про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору №3161 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний on-line" у гривнях від 03.12.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та ОСОБА_3 та транзакції (операції) по перерахуванню коштів на поточний (картковий) рахунок, відкритий на виконання вказаного договору, а провадження у справі у цій частині закрити.

В решті постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду