Справа № 400/384/19
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/384/19

Головуючий першої інстанції Біоносенко В.В.

Час та місце ухвалення судового рішення « 17:00», м.Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 14.02.2019р.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Синіговець А.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2019р. Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна платника податків застосованого рішенням Головного управління ДФС в Миколаївській області від 11.02.2019р., оскільки відповідачем було відмовлено у допуску посадових осіб ГУ ДФС у Миколаївській області до фактичної перевірки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.02.2019р. у задоволенні позову відмовлено, з підстав того, що наказ та направлення на перевірку не містили підстав для проведення фактичної перевірки, визначених Податковим кодексом України.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Миколаївській області від 29.01.2019р. №164 призначено проведення документальної фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, з 29.01.2019р. тривалістю 10 діб. /а.с.12/

29.01.2019 року ФОП ОСОБА_2 було відмовлено у допуску посадових осіб ГУ ДФС у Одеській області до перевірки у зв'язку з тим, що наказ та направлення на перевірку не містили підстав для проведення фактичної перевірки, визначених Податковим кодексом України, за результатами чого були складені акт відмови від підписання направлень на перевірку від 30.01.2019р.; акт відмови від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/ відмову від проведення фактичної перевірки, а також акт від 30.01.2019р. №114/14-29-40-01/НОМЕР_1 про відмову у допуску/відмову від проведення фактичної перевірки. /а.с.7-8,13/

11.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було прийнято рішення №4 про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_2 /а.с.14/

12.02.2019 року позивач звернувся до суду з заявою про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_2

Перевіривши матеріали справи, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (надалі - ПК України) та Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків №632 від 14.07.2017р., затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.07.2017 № 632 (надалі - Порядок №632), якими передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до п.94.1. ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (надалі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з п.94.2. ст.94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу, платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Вищезазначена норма ПК України кореспондується з п.1-2 розділу 3 Порядку №632, якими визначено, що за наявності однієї з наведених обставин, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти дії щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (п.94.3 ст.94 ПК України).

Відповідно до п.94.5. ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Судом встановлено, що рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області №4 про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків прийняте 11.02.2019р. о 15:00, до суду з відповідним позовом Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулося 12.02.2019р. о 14:05, тобто з дотриманням строку передбаченого п.94.10 ст.94 ПК України.

Так, відповідно до п.81.1 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, фактичної перевірки за умови пред'явлення, таких документів: 1) направлення на проведення такої перевірки; 2) копії наказу про проведення перевірки; 3) службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відповідно до абзацу п'ятого п. 81.1. ст.81 ПК України непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Зазначена ж норма ПК України надає право платнику податків у разі непред'явлення, платнику податків цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Разом з тим, судом встановлено, що при проведенні спірної фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 були пред'явлені перевіряючими податкової: направлення на перевірку, наказ на проведення перевірки, службові посвідчення, що складені відповідно до вимог ст.81 ПК України. Даний факт також визнає представник відповідача, який стверджує, що особисто був присутній на місці та бачив наказ про призначення перевірки, направлення та службові посвідчення ревізорів.

При цьому, підставою для застосування податковим органом повного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_2 стала надумана відмова відповідача від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, що підтверджується актом відмови від підписання направлень на перевірку від 30.01.2019р.; актом відмови від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення фактичної перевірки, а також актом від 30.01.2019р. №114/14-29-40-01/НОМЕР_1 про відмову у допуску/відмову від проведення фактичної перевірки. /а.с.7-8,13/

Водночас, не заслуговують на увагу висновки суду першої інстанції та доводи відповідача щодо безпідставності прийняття Головним управлінням ДФС у Миколаївській області наказу від 29.01.2019р. №164 про призначення фактичної перевірки, оскільки законність прийняття даного наказу не є предметом розгляду даної справи.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, відповідачем не надано до суду доказів протиправності наказу про призначення фактичної перевірки. Так, даний наказ не оскаржено в адміністративному чи судовому порядку, він є чинним та не скасованим.

Отже, враховуючи п.94.2. ст.94 ПК України, п.1-2 розділу 3 Порядку №632 податковий орган має законні підстави для застосування до ФОП ОСОБА_2 повного адміністративного арешту майна, оскільки відповідачем безпідставно відмовлено посадовим особам контролюючого органу у проведенні фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Оскільки судом першої інстанції при вирішені справи допущено неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, та як наслідок неправильне застосування норм матеріального права, тому в порядку ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким підтвердити обґрунтованість повного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємства ОСОБА_2 застосованого рішенням Головного управління Державної фіскальної служби в Миколаївській області від 11.02.2019р.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.