Справа № 461/8211/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2410/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2018 року з питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, постановлену суддею Волоско І.Р. у м. Львові о 14:33, повний текст якої складений 17 грудня 2018 року, у справі №461/8211/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року у справі №461/8211/17 визнано протиправною бездіяльність посадових осіб ГУПФУ у Львівській області, зокрема начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян в частині непроведення перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року згідно довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області №91-18562 від 03.05.2017 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії.

Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплачувати з 01 січня 2016 року пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900-VІІІ від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області від 03.05.2017 № 91-18562, виходячи із зазначеного у ній розміру грошового забезпечення, а також виплатити йому недоотриману різницю, що виникла після перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року.

27 серпня 2018 року позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив суд зобов»язати відповідача у встановений судом строк подати звіт про виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року у справі №461/8211/17, накласти на керівника суб»єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину суми штрафу стягнути на користь заявника.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2018 року заяву задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області протягом місяця з дня набрання ухвалою законної сили подати звіт про виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2017 у справі №461/8211/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов»язання до вчинення дій. В частині заяви про накладання штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що з боку відповідача мають місце порушення виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2017, яке набрало законної сили 15.03.2018 та є обов'язковим для виконання, а тому заява ОСОБА_1 в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надати звіт про виконання судового рішення у справі № 461/8211/17, підлягає задоволенню судом з встановленням строку надання такого звіту - один місяць з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Щодо вимог ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за неналежне виконання судового рішення, такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки штраф може бути накладено на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, тільки за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що виплата сум, донарахованих за результатами проведеного перерахунку пенсії, у тому числі проведеного на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від Головного управління. Головним управлінням вжито всіх можливих (конкретних) заходів для виконання рішення суду. Перерахована пенсія в період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 49326,42 грн буде виплачуватись ОСОБА_1 з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018: з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно окремою сумою виплачується 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Крім того, зауважує, що Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення є невиконанням судового рішення з незалежних від суб"єкта владних повноважень причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20.04.2018 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 56230866 з примусового виконання виконавчого листа №461/8211/17, виданого 18.04.2018 Галицьким районним судом м. Львова, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплачувати з 01 січня 2016 року пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" № 900-VІІІ від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ, на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області від 03.05.2017 № 91-18562, виходячи із зазначеного у ній розміру грошового забезпечення.

Постановою державного виконавця зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що повідомити державного виконавця.

Із змісту листів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.05.2018 №8555/03.29-15 та від 22.05.2018 №9404/03.29-15 слідує, що пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", з урахуванням грошового забезпечення відповідно до довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області від 20.03.2018 № 91-18562 становить - 6408,07 грн. Доплату перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 в сумі 7916,24 грн виплачено додатковими відомостями квітня 2018 року. Розмір пенсійної виплати з 01.05.2018 становить 3908,92 грн. Доплата пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 49326,42 грн буде виплачуватись ОСОБА_1 з врахуванням вимог Постанови №103 в порядку: з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно окремою сумою виплачується 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, а саме 1027,63 грн (49326,42/ 24 х 50%); з 01.01.2020 щомісячно окремою сумою виплачується 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 -2055,27 грн (49326,42 / 24).

Невиконання рішення суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили, зумовило звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення судового контролю за його виконанням в порядку, визначеному ст.382 КАС Украни.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов'язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів та ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст.6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов'язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов'язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання рішення суду у даній справі здійснено перерахунок пенсії, а її виплату розстрочено на період з квітня 2018 року і розраховано як доплату до місячного розміру пенсії на підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб".

Доказів виплати ОСОБА_1 заборгованості зі сплати пенсії на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали відповідачем не надано, при цьому, зазначено, що виплату перерахованої пенсії буде здійснено після виділення коштів на її фінансування з Державного бюджету України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки здійснено лише перерахунок пенсії позивачу без виплати заборгованості в повному обсязі, що свідчить про наявність підстав для встановлення строку подання звіту.

Покликання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на те, що виплата позивачу пенсії здійснюється правомірно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб», апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказана постанова не може бути застосована до правовідносин між позивачем та органом Пенсійного фонду, спір у якому був вирішений прийняттям відповідного судового рішення, яким встановлений індивідуальний спосіб відновлення порушеного права позивача.

Щодо вимог ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за неналежне виконання судового рішення у справі №461/8211/17 колегія суддів зазначає, що такі не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 382 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України (ч. 3 ст. 382 КАС України).

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено на суд, який може накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Водночас, накладенню на керівника суб»єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу в розумінні наведених норм має передувати розгляд звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду. Також застосування вказаного заходу судового контролю перебуває у наслідковому зв»язку з неподанням такого звіту.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2018 року з питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №461/8211/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 23.04.2019.