Справа № 0340/1894/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2059/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській обл. про стягнення грошових виплат, належних при звільненні з публічної служби (суддя суду І інстанції: ОСОБА_3, час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 26.11.2018р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 26.11.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.09.2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 управління /ГУ/ Міністерства внутрішніх справ /МВС/ України у Луганській обл. на його користь належні до виплати при звільненні:

одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби,

щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням;

компенсацію за невикористану відпустку за період служби в органах внутрішніх справ з 23.07.2014р. по 29.11.2017р.;

надбавку за вислугу років відповідно до наказу МВС України № 499 від 31.12.2007р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» за весь період його роботи;

вихідну допомогу, належну йому при звільненні 29.11.2017р. відповідно до ст.ст.40, 44, 161 КЗпП України (а.с.2-10)

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2018р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.68-70).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.75-76).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення у справі суд дійшов помилкового висновку про відсутність факту звільнення, оскільки такий був встановлений постановами Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017р. у справі № 803/1304/15-а та від 10.09.2018р. у справі № 876/5672/18.

Окрім того, наказом ГУ МВС України у Луганській обл. № 23 о/с від 20.12.2018р. його черговий раз звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі п.63 «з» (через скорочення штатів).

Відповідачем ГУ МВС України у Луганській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою, оскільки заявлені апеляційні вимоги фактично змінюють підстави позову, та такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.94-98).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 наказом ГУ МВС України у Луганській обл. № 211о/с від 25.07.2014р. був призначений з іспитовим строком 1 рік на посаду міліціонера взводу № 2 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ - 1» ГУ МВС України у Луганській обл. (а.с.11).

Наказом ГУ МВС України у Луганській обл. № 83 о/с від 10.03.2015р. ОСОБА_1 звільнений з ОВС за п.63 «і», у звязку з непроходженням випробування в період іспитового строку.

За наслідками оскарження наказу № 83 о/с від 10.03.2015р. Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову від 29.11.2017р. у справі № 803/1304/15-а, якою визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Луганській обл. № 211о/с від 25.07.2014р. в частині встановлення ОСОБА_1 строку 1 рік при призначенні його на посаду міліціонера взводу №2 патрульної служби поліції особливого призначення «Луганськ- 1» ГУ МВС України у Луганській обл. з 23.07.2014р.; визнано протиправним та скасовано наказ № 83 о/с від 10.03.2015р. про звільнення старшини міліції ОСОБА_1, міліціонера взводу № 2 роти 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ- 1» ГУ МВС України у Луганській обл., за п.63 «і», у звязку з непроходженням випробування в період іспитового строку з ОВС України у запас; поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера взводу № 2 роти № 3 патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській обл. з 10.03.2015р. (а.с.12-14).

Згідно наказу ГУ МВС України у Луганській обл. № 2 о/с від 23.01.2018р., який видано на виконання рішення суду від 29.11.2017р., відмінено наказ ГУ МВС України у Луганській обл. № 83 о/с від 10.03.2015р. в частині звільнення ОСОБА_1, міліціонера взводу № 1 роти № 3 патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській обл., за п.63 «і», у звязку з непроходження випробування в період іспитового строку, з 10.03.2015р. Водночас, на підставі п.п.10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено позивача у запас Збройних Сил за п.63 «з» (через скорочення штатів) з 29.11.2017р. (а.с.15).

10.09.2018р. постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/5672/18 визнано протиправним та скасовано наказ № 2 о/с від 23.01.2018р. «По особовому складу» в частині звільнення старшини міліції ОСОБА_1 з посади міліціонера взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» з 29.11.2017р. згідно з п.п.10, 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.63 «з» (через скорочення штатів) та поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській обл.

На виконання зазначено рішення суду виданий наказ ГУ МВС України у Луганській обл. № 18 о/с від 12.10.2018р., яким було відмінено пункт наказу ГУ МВС України у Луганській обл. № 2 о/с від 23.01.2018р. в частині звільнення ОСОБА_1, міліціонера взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській обл. за п.63 «з» (через скорочення штатів) та поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській, з 29.11.2017р. (а.с.47).

Також наказом ГУ МВС України у Луганській обл. № 23 о/с від 20.12.2018р. позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі п.63 «з» (через скорочення штатів) з 22.12.2018р. (а.с.81).

Позивач вважає, що при його звільненні 29.11.2017р. відповідач не здійснив виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, компенсації за невикористану відпустку за період служби в органах внутрішніх справ з 23.07.2014р. по 29.11.2017р., надбавки за вислугу років відповідно до наказу МВС України № 499 від 31.12.2007р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» за весь період роботи, вихідної допомоги, належної при звільненні 29.11.2017р. відповідно до ст.ст.40, 44, 161 КЗпП України.

При вирішенні наведеного спору суд першої інстанції виходив з того, що наказом ГУ МВС України у Луганській обл. № 18 о/с від 12.10.2018р. на момент судового розгляду цієї справи позивач ОСОБА_1 був поновлений на посаді міліціонера взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській обл., а тому фактично перебував у трудових відносинах із ГУ МВС України у Луганській обл.

Враховуючи те, що факт звільнення позивача спростований наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а розглядуваний спір стосується виплат, належних саме при звільнені з органів внутрішніх справ, тому заявлений позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

У звязку з тим, що на момент розгляду справи відпала дійсна умова для належних виплат звільнення позивача з органів внутрішніх справ, оскільки такий був поновлений на відповідній посаді, тому заявлений позов обґрунтовано визнаний судом передчасним.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що правові підстави для виплати спірних сум на користь позивача є відсутніми з огляду на діючі приписи законодавства, що регулюють питання таких виплат.

Зокрема, спірні правовідносини регулюються нормами Закону України № 565-XII від 20.12.1992р. «Про міліцію», Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р., Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затв. наказом МВС України № 499 від 31.12.2007р., та постановою КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про міліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються КМ України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно з ст.18 цього Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктами 12, 13 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затв. постановою КМ УРСР № 114 від 29.07.1991р., передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством. Особи рядового і начальницького складу та члени їх сімей користуються відповідно до законодавства правами і пільгами при переїзді залізничним, водним, автомобільним транспортом, медичному обслуговуванні, державному страхуванні, оплаті житлового приміщення, а також мають інші гарантії.

Положеннями ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоровя, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у звязку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Така норма кореспондується з п.10 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», якою визначено, що особам начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненим з органів внутрішніх справ у зв'язку із скороченням штатів за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50-відсотків місячного і грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затв. наказом МВС України № 499 від 31.12.2007р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», в розрахунок місячного грошового забезпечення включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення постійного характеру в розмірах, що були встановлені наказами керівника органу чи підрозділу внутрішніх справ на день звільнення зі служби.

Отже, підставою для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні є наявність відповідної вислуги років у календарному обчисленні та визначеної підстави звільнення, а також фактичне розірвання відносин публічної служби.

З урахуванням того, що у ОСОБА_1 відсутня вислуга років у календарному обчисленні більш, ніж 10 років, тому при розглядуваному звільненні в нього не виникало право на призначення одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вимога позивача про виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням та виплату надбавки за вислугу років безпідставні, оскільки щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням не передбачена законодавством; оклад за військовим (спеціальним) званням та зазначена надбавка є складовою щомісячного грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ відповідно до постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Позивачу ОСОБА_1 присвоєно звання спеціальне звання старшина міліції (наказ відповідача № 211 о/с від 25.07.2014р.).

Відповідно до п.49 розділу VI Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р., особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: чергові, короткострокові, через хворобу, канікулярні, у зв'язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ, додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Обчислення тривалості відпусток - по добове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.

Пунктом 56 розділу VI цього Положення встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Однак, відповідачем ГУ МВС України у Луганській обл. на виконання рішення суду видано наказ №18 о/с від 12.10.2018р., яким відмінено пункт наказу ГУ МВС України у Луганській обл. № 2 о/с від 23.01.2018р. в частині звільнення ОСОБА_1І, міліціонера взводу № 1 роти № 3 батальному патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській обл. за п.63 «з», у зв'язку із скороченням штатів, та поновлено останнього на посаді міліціонера взводу № 2 роти № 3 патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській обл. з 29.11.2017р. (а.с.61).

Оскільки на момент розгляду судом першої інстанції справи ОСОБА_1 був поновлений на посаді міліціонера взводу № 1 роти № 3 патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській обл., тому фактично перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача надбавки за вислугу років відповідно до наказу МВС України № 499 від 31.12.2007 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» за весь період роботи, то слід наголосити, що пунктом 1 постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 6.1 зазначеної постанови встановлена надбавка за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу.

Тобто, зазначена надбавка входить до щомісячного грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р., у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з абз.3 п.3 вказаного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п.8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017р. у справі № 803/1304/15-а на підставі довідки № 913-1583 від 06.11.2015р., у порядку, передбаченому постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., був зроблений розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10.03.2015р. по 29.11.2017р. та стягнуто грошове забезпечення на загальну суму 191560 грн. 68 коп.

Вказане рішення суду у справі в частині виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відповідно меморіального ордеру № 1 від 25.05.2018р. виконано у повному обсязі 28.05.2018р. (а.с.49).

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача надбавки за вислугу років відповідно до наказу МВС № 499 від 31.12.2007р. є безпідставою.

Відповідно до ч.ч.1 та 5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 в частині того, що його черговий раз звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі п.63 «з» (через скорочення штатів) відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській обл. № 23 о/с від 20.12.2018р. не були предметом позову і не досліджувалася при прийнятті рішення суду, а тому не підлягають дослідженню в суді апеляційної інстанції.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача відхилені.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2018р. в адміністративній справі № 0340/1894/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Дата складення повного судового рішення: 23.04.2019р.