Справа № 0940/2106/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2360/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року (суддя Скільський І.І., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №0940/2106/18 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_1 Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, Надвірнянського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області,

про визнання протиправною відмови та зобов'язання до вчинення дій,

встановив:

У листопаді 2018 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 із адміністративним позовом до відповідачів ОСОБА_1 ДМС України в Івано-Франківській області, Надвірнянського районного відділу управління ДМС України в Івано-Франківській області, в якому просили: 1) визнати протиправною відмову Надвірнянського районного відділу управління ДМС України в Івано-Франківській області у видачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з досягненням 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затв. пост. ВР України від 26.06.1992 №2503-ХІІ; 2) зобовязати обох відповідачів оформити та видати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку із досягненням нею 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затв. пост. ВР України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків, до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Відповідач ОСОБА_1 ДМС України в Івано-Франківській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Надвірнянського районного відділу управління ДМС у Івано-Франківській області у видачі ОСОБА_4 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ОСОБА_5 України від 26.06.1992 №2503-XІІ. Зобов'язано Надвірнянський районний відділ управління ДМС у Івано-Франківській області оформити та видати ОСОБА_4 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ОСОБА_5 України від 26.06.1992 №2503-XІІ. В задоволенні решти позовних вимог до іншого відповідача відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 16.01.2019 року не погодився відповідач ОСОБА_1 ДМС України в Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним та необгрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх належних доказів та обставин, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 06.10.2018 року до Надвірнянського РВ управління ДМС України в Івано-Франківській області законними представниками неповнолітньої ОСОБА_4 було подано письмове звернення щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки та відмови від присвоєння ідентифікаторів особистості. Вказана заява за формою та змістом не відповідала формі заяви на оформлення паспорта України, тому розгляд даного звернення було проведено відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Вважає апелянт, що суд першої інстанції безпідставно розцінив лист-розяснення Надвірнянського районного відділу управління ДМС України в Івано-Франківській області на заяву позивачів від 06.10.2018 р., як відмову у видачі паспорта громадянина України, оскільки подана колективна заява ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не відповідала вимогам Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою Верховної ОСОБА_5 України від 26.06.1992 №2503-XІІ, і не могла розглядатись як заява про оформлення паспорта у формі книжечки. Також звертає увагу апелянт, що для здійснення оформлення і видачі паспорта громадянина України необхідно пройти процедуру ідентифікації особи та підтвердження належності до громадянства України. Апелянт вказує на те, що станом на час розгляду справи оформлення паспорта громадянина України в іншій формі, ніж ID-картки з безконтактним електронним носієм, не має законних підстав. Зазначає, що субєкт владних повноважень не може діяти всупереч Конституції України та законам України, за умови відсутності механізму реалізації Положення про паспорт.

За результатами апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_1 ДМС України в Івано-Франківській області просить скасувати рішення суду від 16.01.2019 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивачі подали суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

06.10.2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 звернулись до Богородчанського районного сектору Державної міграційної служби у Івано-Франківській області з заявою, в якій просили: - оформити бланк паспорту громадянина України без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, та видати ОСОБА_4 виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 за №2235-ІІІ, форма якої не заборонена діючим законодавством України; - проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті громадянина України без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру; - провести реєстрацію громадянства України внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи (а.с. 20-22).

За результатами розгляду вищезгаданої заяви від 06.10.2018 року Надвірнянським районним відділом ОСОБА_1 Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області листом від 24.10.2018р. за №2613-298/2621.1-18 повідомлено позивачів про те, виключно Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» регулюється порядок видачі паспорта громадянина України. Статтею 21 цього Закону визначено, що кожен громадянин України, який досягнув 14-річного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному Законом. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Зазначено, що на даний час не врегульовано механізм та відсутні технічні можливості для видачі паспортів у формі книжечок та запропоновано заявникам звернутися за отриманням паспорта у формі книжечки після врегулювання даних питань на загальнодержавному рівні (а.с. 23-26).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, тобто визнання протиправною відмови у видачі ОСОБА_4 паспорта громадянина України у формі книжечки та зобов'язання видати ОСОБА_4 паспорт громадянина України у формі книжечки, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Частиною 1 статті 13 вказаного Закону встановлено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Згідно ч.1, ч.2, ч.4, ч.5 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Паспорт громадянина України, згідно ч.3 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_5 України від 26.06.1992р. №2503-XІІ (в редакції від 18.10.2012 р.), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм., що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п'ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев'ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев'ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Також, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, що додається.

Згідно пункту 2 цієї Постанови, із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_5 України від 26 червня 1992 року №2503-XII; з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (пункт 3 Постанови №302).

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні дані особи.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних», мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону України «Про захист персональних даних»). Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначенихзаконом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.5, ч.6 ст.6 вказаного Закону України «Про захист персональних даних»).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних. Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Статтею 8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних та Додаткового протоколу до Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних стосовно органів нагляду та транскордонних потоків даних» від 06 липня 2010 року №2438-VI, зокрема визначено, що будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції.

Суд першої інстанції вірно врахував, що за сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у право, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (TolstoyMiloslavsky v. theUnitedKingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 19.09.2018р. (справа №806/3265/17 (Пз/9901/2/18)) дійшла висновку, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_5 України від 26.06.1992р. №2503-XІІ (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

При цьому, ОСОБА_6 Верховного Суду звернула увагу, що ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Х'ю Джордан проти ОСОБА_6 Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

Відтак, ОСОБА_6 Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Таким чином, ОСОБА_4 у зв'язку з досягнення 16-річного віку, має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки.

Суд апеляційної інстанції при цьому звертає увагу на те, що на даний час діє два нормативних акти: Положення №2503-XII та постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015р. №302, відповідно до яких особи, що раніше отримали паспорт, не зобов'язані звертатися за його обміном, а при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов'язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Колегія суддів також враховує, що з матеріалів справи видно, що 06.10.2018 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 подали до Надвірнянського районного відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області заяву, яка має чітку структуровану форму та зміст. До заяви додані дві фотокартки для оформлення бланку паспорта та копія свідоцтва про народження.

З аналізу змісту та форми заяви позивачів від 06.10.2018 р., суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана позивачами заява не оформлена як звернення, яке подається та розглядається в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян», а саме з метою надання адміністративних послуг.

Крім цього, зі змісту листа Надвірнянського районного відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 24.10.2018р. №2613-298/2621.1-18 видно, що відповідач розглянув вищезгадану заяву позивачів від 06.10.2018 р. по суті та повідомив, що звернення про видачу паспорта-книжечки можливе після нормативно-правового врегулювання.

Таким чином, безпідставними є доводи апелянта про порушення позивачами порядку подання заяви на оформлення паспорта України, а також твердження, що вказана заява не могла розглядатись як заява про оформлення і видачу паспорта у формі книжечки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що права та законні інтереси ОСОБА_4 були порушені Надвірнянським районним відділом управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області шляхом не оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до положень чинного законодавства.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що права ОСОБА_4 будуть поновлені, а інтереси захищеними якщо відповідача ОСОБА_5 районний відділ управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області буде зобов'язано оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ.

Одночасно, колегія суддів враховує, що відповідачем ОСОБА_5 районним відділом управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області не оскаржено у визначеному законом апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 16.01.2019 року в частині задоволення позовних вимог.

Позивачами також не оскаржено у визначеному законом апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 16.01.2019 року в частині щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується і висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді та не стосуються меж перегляду рішення суду першої інстанції.

Відносно доводів апелянта щодо відсутності підстав для оформлення і видачі неповнолітній ОСОБА_4 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затв. пост. ВР України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, то такі є необґрунтованими та суперечать постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), а тому суд не вбачає необхідності аналізувати кожен аргумент відповідача окремо.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року в адміністративній справі №0940/2106/18 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_1 Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, Надвірнянського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання до вчинення дій залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_7
Судді: ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 24.04.2019 року