Справа № 803/1688/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №803/1688/16

провадження №К/9901/23299/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М.,

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 876/10516/16

за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції Волинської області, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання протиправним та скасування акту опису й арешту майна, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду, прийняту 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Качмара В.Я., суддів: Гінди О.М., Рибачука А.І.,

І. Суть спору:

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції Волинської області (далі також - відповідач, ДВДВС с. Луцька ГТУЮ Волинської області), за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі також - ПАТ «Дельта Банк»), в якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати акт опису й арешту майна від 16 березня 2016 року серія ВП №36456369 (далі - Акт), який був складений заступником начальника ДВДВС Гань А.Ф., (далі - Державний виконавець) при примусовому виконанні виконавчого напису, вчиненого 15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., та зареєстрованого в реєстрі за №2823, за яким звернуто стягнення на нерухоме майно: квартиру № 60, загальною площею 65кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., яка складається з 3 житлових кімнат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності позивачу (далі - Виконавчий напис).

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що оскаржуваний Акт складався у відсутності боржника, Державним виконавцем не вжито усіх необхідних заходів щодо належного повідомлення його про вчинення відповідних виконавчих дій, що позбавило його можливості брати участь у таких, давати усні та письмові пояснення, скористатися правовою допомогою та іншими правами. Крім того зазначає, що опис майна проводився не за місцем знаходження майна.

3. Відповідач та третя особа позовні вимоги не визнали, та зазначали що Державним виконавцем неодноразово надсилались повідомлення боржнику про вчинення виконавчих дій на всі адреси, що містяться у матеріалах виконавчого провадження, проте останній свідомо ухилявся від їх отримання, що свідчить про небажання позивача брати участь у виконавчих діях пов'язаних з описом майна та його реалізації. Крім того, звертають увагу суду на те, що відсутність боржника при складанні акту опису та арешту майна не є перешкодою для вчинення таких дій. Отже, порушень вимог статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» під час проведення опису й арешту майна в діях державного виконавця допущено не було, оскільки виконавчі дії ним проводились за адресою м. Луцьк, пр. Соборності, 13б, під дверима квартири №60. Просили у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справ

4. На виконанні у ДВС знаходиться Виконавчий напис. В якому зазначено, що за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, пропонується задовольнити вимоги стягувача ПАТ «Дельта Банк» в сумі 476488,55 гривень, а також стягнути 4 764,89 гривень плати за вчинення Виконавчого напису сплаченого стягувачем.

5. 12 березня 2013 року Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №36456369 (далі - Постанова), яка була отримана представником позивача 21 травня 2013 року.

6. 16 березня 2016 року Державним виконавцем було складено Акт за яким описано та арештовано квартиру ОСОБА_1

7. Копія Акту 18 березня 2016 року була направлена позивачу рекомендованою кореспонденцією на адреси, що були зазначені у Виконавчому написі, проте останнім такі повідомлення не були отриманні та повернулися до відправника.

8. Не погоджуючись із діями державного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

9. Волинський окружний адміністративний суд постановою від 28 листопада 2016 року позов задовольнив повністю.

9.1. Визнав протиправним та скасував акт опису й арешту майна від 16 березня 2016 року ВП №36456369, складений заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Гань А. Ф. при примусовому виконанні виконавчого напису №2823, виданого 15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно, квартиру №60, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1

10. Додатковою постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у цій же справі заяву представника позивача ОСОБА_5 про прийняття додаткової постанови задоволено. Присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДВС судовий збір в розмірі 551,20грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20коп).

11. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 лютого 2017 року, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року та додаткову постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року скасував та прийняв нову постанову якою у задоволенні позову відмовив повністю. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

12. Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

13. У касаційній скарзі позивач наполягає на тому що державним виконавцем грубо порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржника не було повідомлено про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, чим позбавлено боржника брати участь при складанні акта опису й арешту його майна.

14. У касаційній скарзі позивач просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

15. Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалою від 6 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за названою скаргою.

16. 14 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який ухвалою від 15 лютого 2018 року касаційну скаргу прийняв до провадження.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

17. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XI).

19. Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

20. Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

21. Пунктом 5 частини третьої цієї ж статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

22. Статтею 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

23. Нормами статті 32 Закону № 606-XIV встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

24. Відповідно до частини першої статті 52 цього ж Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

25. Згідно з частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

26. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

27. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту (частина п'ята статті 57 Закону № 606-XIV).

28. У відповідності до частини першої статті 59 Закону № 606-XIV майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

29. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем.

30. Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 606-XIV підлягають примусовому виконанню, визначає «Інструкція з організації примусового виконання рішень», затверджена наказом Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) від 02 квітня 2012 року №512/5, (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802, далі - Інструкція).

31. Згідно вимог пп.4.2.1 п.4.2 Інструкції (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності: після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

32. Акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті (пп.4.2.2 п.4.2 Інструкції).

33. У відповідності до вимог підпунктів 4.2.4 та 4.2.5 п.4.2 Інструкції якщо опис і арешт майна здійснюються за участю боржника або його представника, акт опису та арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий видається боржнику під розписку на першому примірнику, що залишається у державного виконавця. Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то акт опису та арешту майна складається в трьох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а інші вручаються зберігачеві майна та боржнику під розписку на першому примірнику акта.

VI. Позиція Верховного Суду

34. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції що ні Законом № 606-XIV, ні Інструкцією не передбачено обов'язок державного виконавця повідомляти боржника про опис майна.

35. Крім того Верховний Суд враховує, що виконавчі дії у спірному виконавчому провадженні проводяться з 2013 року, водночас боржник ухиляється від виконання виконавчого напису в добровільному порядку, боржнику було достовірно відомо, що у разі добровільного невиконання ним протягом встановленого Постановою строку вимог виконавчого документа подальше його виконання буде здійснюватися у примусовому порядку.

36. Підпунктом 4.2.3 п.4.2 Інструкції передбачено, що якщо опис і арешт майна здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, державний виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.

37. Посилання скаржника на пп.4.2.3 п.4.2 Інструкції за яким іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, до уваги не приймаються, оскільки за нормами цього підпункту така передача майна здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, а не на виконання виконавчого напису за яким звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом розгляду у даній справі.

38. Зважаючи на вищенаведене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що державний виконавець, отримавши виконавчий напис приватного нотаріуса діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування акту опису й арешту майна є безпідставною, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

39. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками суд апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

40. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

41. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

42. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VII. Судові витрати

43. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду прийняту 14 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О.В. Білоус

В.М. Шарапа