Справа № 200/901/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року справа №200/901/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 200/901/19-а (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В. ) за позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у місті Донецьку про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у знятті арешту з майна; зняти арешти з майна позивача та заборону на його відчуження, накладені на підставі постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у місті Донецьку ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №31937132 від 30.03.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у нотаріуса дізналася про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно обтяження за № 12346900 щодо її майна, на яке накладено арешт.

З листа відповідача дізналася, що арешт на нерухоме майно накладено за заявою стягувача ІЗІ «Лайт» з метою забезпечення позову.

Відповідач відмовив знімати арешт, посилаючись на те, що у Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень містяться дані про закінчене виконавче провадження ЄДРВП №31937132 (направлено за належністю) за виконавчим листом №2-1369/11 виданим 27.01.2012.В звязку з активною фазою ООС неможливо забезпечити виконання виконавчих документів та вжиття заходів примусового виконання.

Також відповідач повідомив, що арешт може бути знятий за рішенням суду, оскільки у державного виконавця відсутні законні підстави для знаття арешту.

Відмова відповідача в знятті арешту є неправомірною та такою що порушує права позивача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справа, неповне зясування обставини у справі, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не існує такого підприємства, як ІЗІ «Лайт». Крім цього, в реєстрі стягувач ІЗІ «Лайт» зазначений без організаційно-правової форми та коду ЄДРПОУ, інших ідентифікуючих юридичну особу реквізитів.

2. Суд безпідставно не прийняв до уваги лист ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» про відсутність заборгованості у позивача, оскільки це єдиний стягував, який мав право вимог до позивача.

В момент погашення боргу проходила активна фаза АТО у м. Донецьку, вся документація та матеріально-технічна база виконавчої служби залишилась на території, тимчасово непідконтрольній українській владі. Позивачу не було відомо про наявність спірного обтяження відносно неї.

3. Суд першої інстанції безпідставно вважав, що позивачем не надано доказів своїх позовних вимог, оскільки в ході розгляду справи судом така інформація не зясовувалась, жодні додаткові документи щодо кредитних правовідносин у позивача не запитувались. До того ж, предметом судового розгляду є неправомірність дій виконавчої служби, а не стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №31937132 від 30.03.2012 року прийнята на підставі виконавчого листа Петровського районного суду м. Донецька, виданого 15.03.2012 року, внаслідок ухвалення заочного рішення, яке пізніше скасовано ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 12.02.2014 року.

Зазначені матеріали судового провадження є втраченими та знаходяться на території проведення ООС у м. Донецьку, не відновлювались стягувачем ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» внаслідок погашення боргу позивачем.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії ВК 993701 (а.с. 31-33).

Відповідач, Відділ Державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у місті Донецьку, є органом Міністерства юстиції України, здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Перебуваючи у нотаріуса позивачу стало відомо про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно про наявність відносно неї обтяження за № 12346900 у вигляді арешту нерухомого майна.

На запит позивача відповідач листом від 14 листопада 2018 року №14.19.-7/20145 повідомив, що за інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на нерухоме майно позивача накладено арешт та заборона на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 12346900, внесений до Реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 30 березня 2012 року за заявою стягувача ІЗІ «Лайт», з метою забезпечення позову (а.с.16)

Листом від 26 листопада 2018 року №14.19-7/20722 відповідач повідомив позивача, що у Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень містяться дані про закінчене виконавче провадження ЄДРВП №31937132(направлено за належністю) за виконавчим листом №2-1369/11 виданим 27.01.2012 року.

В звязку із проведенням активної фази ООС та оскільки матеріально-технічна база та документація відділу виконавчої служби знаходиться на території, тимчасово не підконтрольній українській владі, тому забезпечити виконання виконавчих документів та вжиття заходів примусового виконання зазначеним відділом, в тому числі надання копій матеріалів виконавчого провадження або виконавчих документів, на даний час не виявляється можливим (а.с.14)

Листом від 22 грудня 2018 року №14.19-7/21780 відповідач додатково повідомив позивача, що арешт може бути знятий за рішенням суду, оскільки у державного виконавця відсутні законні підстави для знаття арешту з майна.

Лист компанії з правління активами Easy Life від 03 грудня 2018 року за вих. №135 свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором № 15-93/36-1189/08 про надання споживчого кредиту від 25 квітня 2008 року перед ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ». Будь які кредитні договори між ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» та ОСОБА_2 не укладались та не передавались (а.с.20)

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем під час судового розгляду не надано жодного належного доказу, які б спростовували або свідчили про протиправність встановлення обтяження (арешту нерухомого майна) за заявою стягувача ІЗІ «Лайт».

Оцінка суду.

За приписами ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606 (далі Закон №606) в редакції, чинній на час накладення арешту на майно позивача, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом частин 1, 2, 3 статті 57 Закон №606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Приписами ч.1 ст. 30 Закон №606 передбачалося, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Наслідки завершення виконавчого провадження були визначені у статті 50 Закону №606. Відповідно до ч. 1 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 50 Закон №606 у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закон №606 з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.

З 05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404 від 02.06.2016 року (далі Закон №1404).

Згідно з ч.1 ст. 8 Закон №1404 реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Як свідчить інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в реєстрі перебували виконавчі провадження між сторонами стягувачем ТОВ «компанія з управління активами «Ізі Лайф» та боржником ОСОБА_2, які на теперішній час завершені.

Стосовно виконавчого провадження №31937132 за виконавчим листом №2-1369/11, виданим 27.01.2012 року, відомості в реєстрі виконавчих проваджень відсутні.

Між тим, позивачем надано лист ТОВ «компанія з управління активами «Ізі Лайф», яким підтверджено відсутність заборгованості позивача перед стягувачем (а.с.20).

Також надані позивачем докази відсутності зобовязань перед стягувачем (а.с.109-125) свідчать, що виконавчий лист №2-1369/11 від 27.01.2012 року виданий на виконання заочного рішення Петровського районного суду м. Донецька від 27.01.2012 року про стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості на користь ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ «ЛАЙФ» за кредитним договором в розмірі 1077441,89 грн. Ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 12.02.2014 року зазначене заочне рішення скасовано.

Позивач зверталася до відповідача з заявою про зняття арешту з її майна, проте їй було відмовлено про відсутність у державного виконавця підстав, передбачених ст..59 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з майна.

Порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, унормований статтею 59 Закону №1404-VIII.

Відповідно до частини 1 цієї статті особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з частиною 2 статті 59 Закону №1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Частиною 3 статті 59 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У частині 4 статті 59 Закону №1404-VIII наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні.

Такими підставами є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

В інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено частиною 5 статті 59 Закону №1404-VIII.

Оскільки відсутні данні про закінчення виконавчого провадження №31937132 за виконавчим листом №2-1369/11, виданим 27.01.2012 року, при наявності ухвали Петровського районного суду м. Донецька від 12.02.2014 року про скасування заочного рішення, за яким видано зазначений виконавчий лист, та призначення справи до розгляду на 13.03.2014 року, - тому суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у державного виконавця були відсутні підстави, визначені ч.4 ст.59 Закону №1404, для зняття арешту з майна позивача.

Тому дії відповідача щодо відмови в знятті арешту з майна позивача є правомірними, що обумовлює відсутність підстав для задоволення в цій частині позовних вимог.

Суд не приймає доводи апелянта, що в ЄДРПОУ відсутнє підприємства «ІЗІ «Лайт», оскільки підстави для зняття арешту з майна передбачені ч.4 ст.59 Закону №1404 є вичерпними та не передбачають таку обставину для зняття арешту, як невідповідність реєстраційних даних стягувача. Крім цього, таке визначення стягувача наявне в реєстрі обтяжень, а не в реєстрі виконавчих проваджень та не спростовує правомірність дій державного виконавця щодо відмови у знятті арешту з майна.

Також є неприйнятними доводи апелянта про наявність доказів щодо відсутності у позивача заборгованості перед стягувачем, про скасування заочного рішення, оскільки зазначені докази не спростовують ту обставину що для зняття арешту з майна необхідні підстави, визначені ч.4 ст.59 Закону №1404.

Стосовно позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна позивача суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами статей 450-451 Цивільного процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріали справи свідчать, що арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №31937132 від 30.03.2012 року була прийнята на підставі виконавчого листа Петровського районного суду м. Донецька, виданого 15.03.2012 року, внаслідок ухвалення заочного рішення в порядку цивільного судочинства. В подальшому, це рішення було скасовано, справа призначена до розгляду.

В даному випадку, в разі відмови в задоволенні позову ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» до ОСОБА_2 саме суд, який розглядає справу повинен скасувати заходи забезпечення позову, а саме арешт на нерухоме майно позивача, а в разі задоволення позову прийняти заходи забезпечення виконання судового рішення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна у виконавчому провадженні 31937132, повинні розглядатися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

На підставі викладеного суд не приймає доводи позивача про надання ним доказів відсутності заборгованості перед стягувачем та наявності підстав для зняття арешту з майна.

На підставі п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Тобто, провадження в частині позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна у виконавчому провадженні 31937132 підлягає закриттю з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Як визначено п.3 ч.1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, помилково розглянувши частину позовних вимог в порядку адміністративного судочинства, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в цій частині рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі.

В іншій частині рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

Керуючись статтями 238, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 200/901/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 200/901/19-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у місті Донецьку про зняття арешту з майна позивача та заборону на його відчуження, накладені постановою від 30.03.2012 року у ВП №31937132, та в цій частині закрити провадження по справі.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 200/901/19-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 25 квітня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_4