Справа № 808/1880/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №808/1880/16

касаційне провадження №К/9901/19630/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2016 (головуючий суддя - Садовий І.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 (головуючий суддя - Панченко О.М., судді: Чередниченко В.Є., Коршун А.О.) у справі №808/1880/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Публічне акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» звернулося до адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, яка виразилась у неподанні до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягала відшкодуванню з бюджету на користь позивача по декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року в розмірі 30 004 938 грн.; стягнути з Державного бюджету України (в особі відповідача-2) пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за березень 2016 року, у розмірі 467 781, 90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариством заявлено до бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2016 року у сумі 30 004 938 грн., яке мало бути здійснено 03.06.2016 включно, однак на момент звернення з даним позовом до суду бюджетне відшкодування у заявленому розмірі на користь позивача не відшкодоване, що призвело до виникнення бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ за вказаний податковий період, а отже позивач набув право на компенсацію у вигляді пені, яка нараховується на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016, адміністративний позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за березень 2016 року в розмірі 467 781,90 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що 20.04.2016 товариством було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року № , якою визначено суму податку на додану вартість, що підлягала бюджетному відшкодуванню з Державного бюджету України на рахунок платника у банку в розмірі 30 004 938 грн. Заявлена позивачем у декларації від 20.04.2016 сума бюджетного відшкодування була перевірена контролюючим органом і, оскільки позивач відповідав критеріям платників, які мають право на отримання бюджетного відшкодування, 31.05.2016 податковий орган сформував та направив до органу казначейства висновок про суми відшкодування ПДВ № 566-07 в розмірі 30 004 938 грн. Однак, листом №04-08.14/556-1688 від 09.06.2016 вказаний висновок повернутий органом казначейства до СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, у зв'язку з тим, що у УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області відсутня узагальнена інформація щодо визначених у висновку обсягів сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Судами також встановлено, що контролюючий орган неодноразово направляв до органу казначейства висновки та реєстри висновків (за вх. від 09.06.2016 № 8-1591, 17.06.2016 № 8-1654), однак такі документи також були повернуті на адресу відправника.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що внаслідок затримки у виплаті позивачу бюджетного відшкодування за березень 2016 року, у позивача виникло право на стягнення пені в порядку та розмірі, встановленому пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС подала касаційну скаргу, у якій просив Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог та у цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що контролюючим органом у мовній мірі виконані покладені на нього обов'язки щодо проведення камеральної перевірки платника податку та направлення до органу казначейства висновку про суми відшкодування ПДВ, а відтак вина податкового органу у невідшкодуванні позивачу своєчасно бюджетного відшкодування відсутня.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Стаття 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, у наведеній редакції, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума, зокрема, підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (пункт 200.7 статті 200 Податкового кодексу України).

Пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п'яти операційних днів (пункт 200.13 Податкового кодексу України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що товариство відповідає критеріям платників, які мають право на отримання бюджетного відшкодування; заявлена до відшкодування сума ПДВ перевірена та погоджена контролюючим органом у встановленому законодавством порядку. Позивач повинен був отримати бюджетне відшкодування до 03.06.2016 включно, однак на момент звернення з даним позовом до суду, бюджетне відшкодування у заявленому розмірі на рахунки платника податків не надходило.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 цього Кодексу, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, заявлена до відшкодування сума ПДВ починаючи з 04.06.2016 набула статусу заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Верховний Суд зазначає, що наведені норми встановлюють обов'язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому, обов'язок нарахування пені лежить на органі ДФС України, яка здійснює функції держави у сфері оподаткування. Непогашення заборгованості бюджету з ПДВ у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Верховних Суд зазначає, що неузгодженість в роботі між органами державної влади, у даному випадку між податковим органом та органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не може слугувати причиною порушення прав платників податків у сфері бюджетного відшкодування ПДВ.

Отже, з огляду на те, що позивачем заявлено бюджетне відшкодування у відповідності до вимог законодавства, така сума перевірена та підтверджена контролюючим органом, однак не відшкодована з незалежних від платника податків причин, товариство набуло право вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування. Розрахунок пені в сумі 467 781,90 грн. проведений відповідно до положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, що не заперечується контролюючим органом.

Захист порушеного права платника податків у спосіб стягнення з Державного бюджету України через УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області пені у сумі 467 781,90 грн. відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 (провадження №11-778апп18) та прецедентній практиці ЄСПЛ.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Вона не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 у справі №808/1880/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк