Справа № 810/4912/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4912/18 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Аліменко В.О., Земляної Г.В., при секретарі Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 1325 від 21.04.2018 р. «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна ТЗВП Військової частини НОМЕР_1 » в частині: п. 2 вказаного наказу: «помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику служби на підставі ст. 13 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» стягнути в повному обсязі кошти у розмірі 58 250, 76 грн. з заступника командира 7 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 »;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повернути грошові кошти, стягнуті за час дії оскаржуваного наказу.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що службовим розслідуванням не було встановлено його вини у нестачі майна.

Також, ОСОБА_1 звертав увагу на те, що він має нести відповідальність у розмірі, не більшому за його місячне грошове забезпечення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач - військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник стверджує, що позивачем були пропущені строки звернення до суду.

Апелянт наполягає на тому, що існує прямий причинний зв`язок між неналежним виконанням позивачем службових обов`язків та настанням шкоди.

Вказуючи на допущені, на думку військової частини НОМЕР_2 , судом порушення норм чинного матеріального та процесуального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, третя особа просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Так, названий скаржник зазначає, що оскільки позивач прийняв майно під звіт, останній має нести повну, а не обмежену матеріальну відповідальність.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 наполягає на законності та обгрунтованості судового рішення, посилаючись на те, що відповідачем не доведено факту передачі йому майна.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.07.2011 р. між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України.

Згідно наказу командира 72 окремої механізованої бригади № 62 від 25.03.2014 р. та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 63 від 25.03.2014 р. позивача офіцера-психолога зенітного ракетно-артилерійського дивізіону призначено заступником командира 2 танкової роти по роботі з особовим складом танкового батальйону, ВОС-3400023.

Відповідно до акту прийому-здачі майна виховної служби № 27 від 17.04.2014 р. ОСОБА_1 прийняв майно виховної служби, що рахується за клубом військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1770 від 22.12.2017 р. призначено службове розслідування по факту виникнення нестачі майна ТЗВП в частині.

За даними акту проведення службового розслідування по факту нестачі майна технічних засобів виховання, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 22 грудня 2017 р., в ході заходу виявлено нестачу майна, прийнятого позивачем на відповідальне зберігання, на суму 9 372 грн. 68 коп.

Наказом № 1799 від 22.12.2017 р. помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-технічної служби начальника служби зобов`язано; списати з обліку майно технічних засобів та пропаганди на суму 9 372 грн. 68 коп.; внести відповідні дані до книги обліку нестач; підготувати відповідні документи на відшкодування нестачі майна за кошти ОСОБА_1 .

На підставі цього наказу позивач за квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 02.01.2018 р. сплатив до каси військової частини 9 372 грн. 68 коп.

05 березня 2018 р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 777 «Про призначення службового розслідування відносно факту нестачі майна ТЗВП».

Результати службового розслідування оформлено актом, затвердженим командиром частини 20.04.2018 р.

Згідно цьому акту 25.04.2014 р. старший лейтенант ОСОБА_1 призначений на посаду заступника командира танкової роти з морально-психологічного забезпечення танкового батальйону. У зв`язку з комплектуванням 1 механізованого батальйону особовим складом для участі в міжнародних навчаннях «Репід трейден» був призначений заступником командира 1 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення. Після участі в міжнародних навчань у складі 1 механізованого батальйону прибув до місця відновлення бригади, а саме у військовий табір, що в районі н.п. Новомосковськ Дніпропетровської області, звідки 18.07.2016 р. старший лейтенант ОСОБА_1 вибув у щорічну відпустку терміном на 25 діб та мав повернутися до розташування підрозділу 11.08.2016 р. Однак, у зв`язку із сімейними проблемами та проблемами із здоров`ям, старший лейтенант ОСОБА_1 прибув до частини 15.12.2017 р. За період відсутності старшого лейтенанта ОСОБА_1 трапилася нестача майна в частині на суму 58 250 грн. 76 коп.

Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна ТЗВП військової частини НОМЕР_1 » № 1325 від 21.04.2018 р. помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальника служби на підставі ст. 13 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» зобов`язано стягнути в повному обсязі кошти у розмірі 58 250, 76 грн. з заступника командира 7 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

У подальшому, наказом №74 від 09.04.2018 р. позивача переведено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , де і здійснюються утримання з грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 115 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» № 548-XIV від 24 березня 1999 р. заступник командира роти з виховної роботи в мирний і воєнний час відповідає за організацію і проведення виховної роботи, за військову дисципліну, морально-психологічний стан, за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, бойових завдань, повсякденної діяльності особового складу роти, за гуманітарну підготовку, інформаційну і культурно-виховну роботу, дозвілля військовослужбовців, за їх соціальний захист.

Згідно пункту 6 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

№ 1225 від 4 серпня 2000 р. облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженим постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» № 243/95-ВР від 23 червня 1995 р. (надалі за текстом «Положення»).

Відповідно до пункту 2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктом 8 Положення визначено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Пунктом 10 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема у разі недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно пункту 16 Положення розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

За змістом пунктів 17, 19, 23 Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно пункту 25 Положення утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку).

Таким чином, виходячи з буквального тлумачення пункту 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди у разі, якщо вона заподіяна з їх вини.

За даними акту про проведення службового розслідування по факту нестачі майна технічних засобів та пропаганди від 20.04.2018 р. нестача майна трапилась у період відсутності ОСОБА_1 у військовій частині з 18.07.2016 р. по 15.12.2017 р.

При цьому, в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 не прийняв рішення щодо забезпечення збереження майна та не призначив тимчасово посадову особу, відповідальну за збереження майна у період відсутності позивача.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, що за відсутності вини у нестачі майна, ОСОБА_1 не може нести повну матеріальну відповідальність.

Твердження військової частини НОМЕР_1 про наявність прямого причинного зв`язку між неналежним виконанням позивачем службових обов`язків та настанням шкоди спростовується даними акту службового розслідування, а питання про те з яких підстав ОСОБА_1 своєчасно не прибув до місця служби після відпустки не є предметом спору у цій справі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону, а посилання скаржника на те, позивачем пропущено строк звернення до суду є помилковим.

Із матеріалів справи вбачається, що з наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна ТЗВП військової частини НОМЕР_1 » № 1325 від 21.04.2018 р. ОСОБА_1 був ознайомлений лише 11.09.2018 р.. а позов подано 19.09.2018 р., тобто в межах строків установлених ст. 122 КАС України.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 25 квітня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

cуддя В.О.Аліменко

суддя Г.В.Земляна