Справа № 814/295/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №814/295/18

адміністративне провадження №К/9901/64667/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Стародуба О.П., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2018 (головуючий суддя: Запорожан Д.В., судді: Яковлєв О.В., Танасогло Т.М.) у справі № 814/295/18 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов у цій справі, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення ОСОБА_1 до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» включити ОСОБА_1 до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно гарантованої суми у розмірі 85000 гривень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 позов у цій справі задоволено.

Проте, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2018 зазначене судове рішення скасовано, а позов вирішено залишити без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позовну заяву у цій справі подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив його в касаційному порядку та згідно поданої касаційної скарги просить його скасувати, а справу передати для розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга позивача обґрунтовується тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що про порушення своїх прав позивач дізнався на початку 2017 року, оскільки вважає, що строк звернення до суду з цим позовом слід обраховувати з 12.10.2017, а саме з дня отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб листа від 12.10.2017 яким йому роз'яснювалось чому його не було включено до реєстру вкладників на виплату відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Від відповідачів будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з оскаржуваного рішення апеляційного суду, судом встановлено, що 24.01.2017 позивача було повідомлено про нікчемність його правочину (листом) /а.с.15/. У січні 2017 року зазначене повідомлення було отримано позивачем, наведене підтверджується списком згрупованих поштових відправлень, поясненнями позивача та його адвоката /а.с.25, 76 тощо/.

Посилаючись на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав на початку 2017 року та повинен був звернутися за захистом своїх прав до серпня 2017 року (строк звернення до адміністративного суду - 6 місяців). Позивач звернувся до суду лише 1 лютого 2018 року, тобто з пропуском процесуального строку.

Відповідно до частини першої та другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з листа від 24.01.2017 за підписом представника ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (за довіреністю) Ю.М. Ковтун /а.с. 15/ на який у своїх висновках посилається апеляційний суд, позивача повідомлено, що переказ коштів (транзакція) здійснений ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВІЙ ЦЕНТР» в сумі 118, 45 гривень та 85 000 гривень з призначенням платежу «оплата процентів та повернення коштів згідно з договором № 980-052-000239631 від 16.05.2016» на рахунок НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 є нікчемним.

Поряд слід відзначити, що будь-яка пряма або опосередкована інформація щодо не включення ОСОБА_1 до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зазначеному листі відсутня.

Як встановлено вище, позивач за цим позовом не оскаржує рішення банку щодо визнання нікчемним переказу коштів (транзакції) на рахунок, що йому належить. Тому, висновки апеляційного суду, що саме з цього листа позивачу стало відомо про порушення його права за захистом якого він звернувся до суду з цим позовом є помилковим.

Зі змісту позову вбачається, що позивач не погоджується з рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення його до реєстру вкладників на виплату відшкодування за рахунок коштів Фонду саме з підстав наведених у листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.10.2017 № 37-036-20718/17.

Згідно зазначеного листа, позивача повідомлено, що на його договір 980-052-*****631 не розповсюджується дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України від 15 листопада 2016 року 1736-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг», у зв'язку з відсутністю ПАТ «Банк Михайлівський», як повіреного у договорі та роз'яснено, що у разі незгоди з рішенням уповноваженої особи Фонду щодо не включення його до реєстру вкладників на виплату відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду, він має право оскаржити зазначене рішення до суду в порядку та строки, передбачені законом.

Зазначене дає підстави вважати, що позивачу про оскаржувану за цим позовом бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо не включення його до реєстру вкладників на виплату відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду стало відомо саме з листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.10.2017 № 37-036-20718/17, який як зазначено ОСОБА_1 у позові, нею отримано 12.10.2017.

З огляду на наведене та те, що строк звернення з цим позовом до суду слід обраховувати з 12.10.2017, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що позов у цій справі подано з пропуском строку встановленого для цього, що призвело до ухвалення незаконної постанови апеляційного суду про залишення позову у цій справі без розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі (ч.1). Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч. 2).

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм матеріального і процесуального права судом апеляційної інстанції є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2018 у справі №814/295/18 - скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

О.П. Стародуб

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду