Справа № 140/2422/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

25 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3108/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -ОСОБА_1
суддів -ОСОБА_2
ОСОБА_3
перевіривши апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі № 140/2422/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Електра" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 282 копію зазначеної ухвали вручено скаржнику 28 березня 2019 року.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

На виконання вимог вказаної ухвали, 03 квітня 2019 року скаржником подано до суду заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, яка обґрунтована тим, що інтереси ДФС у справі представляє представник Головного управління ДФС у Волинській області, а всі процесуальні рішення направлялись на адресу ДФС, яке територіально віддалене від управління Головного управління ДФС у Волинській області. Зазначає, що оскаржувана постанова отримана від ДФС лише 04.03.2019, тоді як апеляційна скарга подана представником ДФС 07.03.2019. Крім того, зазначає про неможливість своєчасного отримання рішення та його оскарження в межах встановленого строку свідчить і той факт, що відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст оскаржуваного рішення був оприлюднений 22.01.2019.

Разом з тим, причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона одночасно відповідає таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами пропуску строку на оскарження судового рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Доказів, у підтвердження наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали Державній фіскальній служби України своєчасно оскаржити рішення суду не надано.

Вказані апелянтом обставини не є належним доказом поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та неможливості вчасного оскарження судового рішення, оскільки апелянт є суб'єктом владних повноважень та повинен слідкувати за своєчасністю оскарження рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про його необізнаність із рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 є безпідставними з огляду на таке.

Імперативними вимогами п. 3 ч. 6 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором №375, апелянтом отримано 24 січня 2019 року копію Волинського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 (а.с. 97).

Це свідчить про те, що апелянт був ознайомлений із суттю судового рішення 24.01.2019, а твердження апелянта про наявність обставин, які перешкоджали своєчано оскаржити рішення суду першої інстанції не заслуговують на увагу.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подання субєктом владних повноважень такого безпідставного клопотання свідчить про зловживання наданими йому законодавством процесуальними правами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» Суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

У контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення у контексті пропуску строку на таке оскарження, у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, обєктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Отже, враховуючи те, що відповідачу було відомо про вирішення судової справи і він знав суть рішення, обєктивних перешкод у ознайомленні з його текстом в повному обсязі у апелянта не було, а тому з огляду на значний проміжок часу за спливом якого було оскаржено судове рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для поновлення строку немає.

Враховуючи зазначене, заявлені у клопотанні про поновлення строку для подання апеляційної скарги причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними. Тому, строк на апеляційне оскарження пропущений без поважних причин.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи наведене, суд вважає, що вказані підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 298, 299, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

визнати неповажними причини пропуску Державною фіскальною службою України строку апеляційного оскарження.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі № 140/2422/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Електра" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_4
ОСОБА_3