Справа № 826/10703/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Адвоката ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа: ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров'я України, у якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката ОСОБА_3 від 03.05.2018 вих. №0305/2018;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката ОСОБА_3 від 07.06.2018 вих. №07-06-18/30 у строк, встановлений статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо ненадання копій документів, запитуваних адвокатом ОСОБА_3 у адвокатських запитах від 03.05.2018 вих. №0305/2018 та від 07.06.2018 вих. № 07-06-18/30;

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати адвокату ОСОБА_3 копії документів (актів, протоколів, матеріалів, довідок, пропозицій тощо), підготованих Комісією з перевірки належного забезпечення проведення в Національному медичному інституті імені О.О. Богомольця 20.02.2018 ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок 1. Стоматологія» за результатами проведеної перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Адвокат ОСОБА_3 надає правову допомогу ОСОБА_4 за договором про надання правової допомоги від 02.01.2018.

Так, в інтересах ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся з адвокатським запитом від 03.05.2018 вих. №0305/2018 до Міністерства охорони здоров'я України про надання копій документів (матеріалів, довідок, пропозицій тощо), підготованих Комісією з перевірки належного забезпечення проведення в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця 20.02.2018 ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок 1. Стоматологія» за результатами проведеної перевірки.

До адвокатського запиту позивачем було додано засвідчені копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер, з якого вбачається, що запитувана інформація стосується ОСОБА_4

Зазначений адвокатський запит було отримано відповідачем 03.05.2018, що підтверджується відміткою про отримання.

Однак, за посиланням позивача, станом на дату звернення з даною позовною заявою Міністерство охорони здоров'я України не надало адвокату ОСОБА_3 жодної відповіді на адвокатський запит від 03.05.2018 вих. № 0305/2018.

Так, адвокат ОСОБА_3 повторно звернувся з адвокатським запитом від 07.06.2018 року вих. №07-06-18/30 до Міністерства охорони здоров'я України про надання копій документів (актів, протоколів, матеріалів, довідок, пропозицій тощо), підготованих Комісією з перевірки належного забезпечення проведення в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця 20.02.2018 ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок 1. Стоматологія» за результатами проведеної перевірки.

Зазначений адвокатський запит було отримано відповідачем 07.06.2018, що підтверджується відміткою останнього про отримання.

Міністерство охорони здоров'я листом від 14.06.2018 №14-08/15006 повідомило позивача про те, що за результатами перевірки, проведеної на підставі наказів Міністерства охорони здоров'я України від 20.02.2018 №15-Адм «Про проведення перевірки», від 05.03.2018 №24-Адм «Про продовження перевірки», від 23.03.2018 №29-Адм «Про продовження перевірки», від 05.04.2018 №35-Адм «Про продовження перевірки» 27.04.2018 Комісією було подано на розгляд керівництву Міністерства охорони здоров'я України проект Довідки про проведення перевірки щодо незабезпечення проведення ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок 1. Стоматологія» Національного медичного інституту імені О.О. Богомольця (далі - проект Довідки). Також відповідач повідомив, що після розгляду керівництвом Міністерства охорони здоров'я України проекту Довідки, її буде надано для ознайомлення не позивачу, а керівництву Національного медичного інституту імені О.О. Богомольця.

Запитуваних адвокатом ОСОБА_3 документів у відповідь на адвокатські запити відповідач не надав.

Адвокат ОСОБА_3, не погоджуючись такими діями Міністерства охорони здоров'я України, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що запитувана позивачем інформація стосується його довірителя для захисту його прав і законних інтересів. Відповідачем під час судового розгляду справи не надано суду жодних обґрунтованих доказів та підтверджень того, що запитувана позивачем інформація є інформацією з обмеженим доступом, крім того, у листі-відповіді Міністерства охорони здоров'я України на запит адвоката ОСОБА_3 від 07.06.2018 також не було зазначено про належність запитуваних документів до інформації з обмеженим доступом.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким рішенням суду першої інстанції, та вважає, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, мотивуючи свою позицію наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника (у даному випадку інтересу тієї юридичної особи, яку представляє адвокат ОСОБА_3). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб'єктів владних повноважень.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації".

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI ).

Відповідно до ч. 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 року №267, Міністерство охорони здоров'я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

З огляду на пункт 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Таким чином, відповідач, реалізуючи свої повноваження, наділений правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.

Проте, як убачається з матеріалів справи, позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у ненаданні йому відповіді на адвокатський запит.

Правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI).

Закон визначає адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI).

За приписами ст. 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Виходячи з наведених правових норм, адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб'єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв'язку з чим відносини, які склалися між позивачем та Антимонопольним комітетом щодо зобов'язання останнього надати відповідь на адвокатські запити, не є публічно-правовими у розумінні КАС України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатський запит не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі 686/23317/13-а.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.1. ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018- скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Адвоката ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа: ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова