Справа № 227/2015/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №227/2015/17

адміністративне провадження №К/9901/35133/18, К/9901/35134/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді -доповідача Берназюка Я.О., суддів: Коваленко Н.В., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 227/2015/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради

про визнання дій неправомірними, визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2017 року (у складі судді Кошля А.О.), ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року (у складі колегії суддів Василенко Л.А., Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.)

та касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради

на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2017 року (у складі судді Кошля А.О.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року (у складі колегії суддів Василенко Л.А., Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.)

ВСТАНОВИВ :

У червні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, в якому просила:

визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо зобов'язання повернути надміру перерахованих сум грошової допомоги у розмірі 14603,11 грн. та відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі;

визнати незаконними та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 09 червня 2016 року, від 29 травня 2017 року за №01-10/861 та від 12 червня 2017 року за №01-10/984;

стягнути з Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на користь позивача безпідставно повернутої суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5500,00 грн.;

зобов'язати Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради призначити на відповідний період щомісячну адресну допомогу сім'ї позивача, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 24 травня 2016 року та з 29 травня 2017 року.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2017 року вказаний позов ОСОБА_1 задоволений частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 06 червня 2016 року та від 09 червня 2017 року;

визнано протиправним та скасовано повідомлення про відшкодування коштів по переплаченим соціальним виплатам Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 09 червня 2016 року;

стягнуто з Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5500,00 грн., як безпідставно повернута сума адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам;

зобов'язано Управління соціального захисту Добропільської міської ради повторно розглянути заяви позивача про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 30 травня 2017 року;

в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 08 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради задовольнив частково, а саме:

визнав протиправним та скасував рішення Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про відмову ОСОБА_1 у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 09 червня 2017 року;

зобов'язав Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 30 травня 2017 року;

в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правове значення для позивача має рішення відповідача від 09 червня 2017 року про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, яке є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки позивач має право на отримання адресної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщена особа. При цьому, ефективним способом захисту порушеного права буде рішення про зобов'язання відповідача призначити позивачеві таку щомісячну допомогу за його заявою від 30 травня 2017 року. Натомість суд вважає, що повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 09 червня 2017 року, оскаржене позивачем в межах шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, не є рішенням відповідача, яке спричинило правові наслідки для позивача, а носить інформаційний характер, а тому вимога про його скасування є безпідставною. Також, виходячи з тих же мотивів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в частині вимог позивача про визнання протиправним та скасування повідомлення про відшкодування коштів по переплачених соціальних виплатах Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 09 червня 2016 року та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5500,00 грн., як безпідставно повернутої суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Крім того, Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08 серпня 2017 року скасував зазначену постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії за період з 06 червня 2016 року до 27 грудня 2016 року, які залишив без розгляду у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що лише після звернення 29 травня 2017 року до відповідача їй фактично надано рішення від 06 червня 2016 року, після чого в порядку досудового вирішення спору звернулася до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради зі скаргою про усунення порушень, на що 06 червня 2017 року отримала відмову, тому вважає, що нею не було порушено граничні строки звернення до адміністративного суду, а вимоги за період 06 червня 2016 року по 27 грудня 2016 року щодо відновлення її порушених прав є законними. Окрім цього, вважає висновки апеляційного суду щодо відмови в скасуванні повідомлення відповідача про відшкодування коштів по переплачених соціальних виплатах незаконними, оскільки таке повідомлення носить зобов'язальний характер.

У своїй касаційній скарзі Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради просить скасувати постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року, посилаючись на неповне з'ясування судами обставин справи, які мають значення для справи, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи даної касаційної скарги обґрунтовані тим, що у власності чоловіка ОСОБА_1 знаходиться нерухоме майно у м. Добропіллі Донецької області, тобто в регіоні, іншому, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, у зв'язку з чим, відсутні підстави для призначення позивачеві щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, враховуючи п. 6, п. 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, дійшов висновку про залишення скарг без задоволення, а судових рішень апеляційного суду - без змін, з огляду на нижченаведене.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою є внутрішньо переміщеними особами з м.Донецька до м.Добропілля Донецької області, що вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою від 25 листопада 2014 року №.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чоловікові позивача на праві приватної власності належить квартира в м.Добропіллі Донецької області.

Позивач та її сім'я отримували щомісячну адресну допомогу, як внутрішньо переміщені особи у періоди з 19 червня 2015 року по 18 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року по 24 травня 2016 року.

20 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням відповідача від 06 червні 2016 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання позивачеві відмовлено у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання у зв'язку з тим, що сім'я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО.

На підставі зазначеного вище рішення відповідачем складено повідомлення від 06 червня 2016 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1, яке зареєстровано за №01-10/861 від 29 травня 2017 року.

09 червня 2016 року відповідачем складено повідомлення про відшкодування коштів за період з 19 червня 2015 року до 24 травня 2016 року на суму 14603,11 грн. по переплаченим соціальним виплатам відносно ОСОБА_1, оскільки нею не повідомлено своєчасно про факт наявності житлового приміщення, розташованого в районах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, внаслідок чого порушено вимоги Порядку надання адресної щомісячної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України.

30 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням відповідача від 09 червня 2017 року відмовлено позивачу у наданні такої допомоги, оскільки сім'я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО, про що складено відповідне повідомлення.

Позивачем здійснено перерахування грошових коштів в рахунок повернення переплачених коштів на рахунок Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради в сумі 5500,00 грн.

29.05.2017 та 02.06.2017 позивач зверталася до відповідача із заявами про усунення порушень, повернення коштів та надання інформації, на які листами від 06 червня 2017 року № 04/2223/01-16 та від 13 червня 2017 року №04/2322/01-16 позивачеві повідомлено, що припинення виплат адресної допомоги зумовлене наявністю у її чоловіка житлового приміщення у м.Добропілля Донецької області, що не є тимчасово окупованою територією та не розташоване на лінії зіткнення, тому підстави для скасування повідомлення про відшкодування коштів по переплаченим соціальним виплатам відсутні.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 234/8701/17 та від 22 листопада 2018 року в справі №265/3453/17.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами частин 1, 2 статті 4 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 (далі - Порядок №505).

Згідно пункту 2 Порядку №505, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 3 цього Порядку №505 передбачено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 грн на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 грн на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 грн.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Згідно абзацу 2 пункту 6 Порядку від 01 жовтня 2014 року №505 грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014р. №33/6/а вся територія Донецької області визначена районом проведення антитерористичної операції.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Також, цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м.Добропілля Донецької області.

Порядком № 505 чітко встановлені умови за яких управління відмовляє у призначені щомісячної грошової допомоги, а саме: наявність у будь-хто з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Оскільки виплата допомоги здійснюється особам, які переміщуються як з тимчасово окупованої території, так і з районів проведення антитерористичної операції, до якого віднесено м. Добропілля, виплата допомоги залежить лише від факту переміщення з району проведення АТО та перебування на обліку в Управлінні, що й підтверджено довідкою про взяття на облік особи, яка перемістилась з району проведення АТО, тому суди дійшли вірного висновку про наявність у позивача права на отримання адресної допомоги, як внутрішньо переміщеній особі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі №234/3735/15-а.

Отже, мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що житлове приміщення, наявність якого стало підставою для відмови у виплаті спірної адресної допомоги, знаходиться у м.Добропілля Донецької області, яке віднесено до переліку населених пунктів на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Колегія суддів, враховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи, погоджується з мотивами і вважає підставним обрання апеляційним судом ефективного способу захисту порушеного права позивача у вигляді рішення про зобов'язання відповідача призначити позивачеві щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 30.05.2017 року.

Аналіз положень Порядку № 505, зокрема, пункту 8, який передбачає, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї, а також змісту повідомлень відповідача від 09.06.2017 року про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання та від 09.06.2016 року про стягнення з позивач грошових коштів в сумі 5500,00 грн., як безпідставно отриманої суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, свідчить про те, що дані повідомлення не є рішеннями відповідача в розумінні Порядку №505, які спричинили для позивача правові наслідки, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що ці повідомлення носять виключно інформаційний характер.

На підтвердження цього, суд звертає увагу, що повідомлення відповідача від 09.06.2016 року про стягнення з позивача грошових коштів, як безпідставно повернутої суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, передбачає, що в разі неповернення коштів, вони будуть стягнуті в судовому порядку, а отже це повідомлення передбачає добровільне повернення коштів позивачем, не породжуючи для неї правових наслідків.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не містять належних та об'єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки суду апеляційної інстанції про відмову в позові у частині оскарження названих повідомлень.

Що стосується доводів касаційної скарги позивача про незаконність ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року про залишення частини вимог позову без розгляду, то суд відхиляє такі, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 100 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративним процесуальним законодавством на час звернення позивача з позовом було регламентовано шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою, перебіг якого починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення права та/або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач звернулася до суду з адміністративним позовом 27 червня 2017 року, вимоги якого стосуються і пов'язані з діями відповідача, вчиненими в червні 2016 року, тобто за межами шестимісячного строку звернення до суду щодо призначення та виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам та що вона не навела поважних причин щодо тривалого пропущення строку звернення до адміністративного суду, а навпаки, матеріалами справи підтверджено, що позивач достеменно знала про рішення відповідача про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 06.06.2016 року і добровільно повертала кошти відповідачеві на його повідомлення від 09.06.2016 про відшкодування коштів по переплаченим соціальним виплатам.

Суд у питанні застосування строків звернення до адміністративного суду також враховує, що щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, має відміну природу від пенсійних виплат. У статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Тому колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради в частині визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії за період з 06 червня 2016 року до 27 грудня 2016 року без розгляду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на її користь безпідставно повернутої суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5500,00 грн., то суд розглядає цю вимогу, враховуючи правову позицію Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 01 листопада 2018 року в справі № 241/1152/15-а.

Так, відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 2 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 17 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Водночас за правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017р.) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічного змісту правила закріплено у статті 19 Цивільного процесуального кодексу України в редакції з 15.12.2017 року.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

За обставинами даної справи, отримавши спірну щомісячну адресну допомогу, позивач набула право власності на неї, та їй як власникові цих грошових коштів належать права та повноваження щодо володіння, користування та розпорядження. При цьому, на вимогу відповідача позивач перерахувала йому 5500 грн. коштів, які попередньо отримала від нього, як щомісячну адресну допомогу. Вимога позову ОСОБА_1 про стягнення вказаної суми коштів ґрунтується на безпідставності вимоги відповідача про повернення цих коштів.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, в частині вимог спір виник щодо правомірності набуття позивачем (фізичною особою) права власності на виплачену відповідачем (суб'єктом владних повноважень) адресну допомогу та підставності стягнення цієї суми з відповідача, тому цей спір носить приватно-правовий, а не публічний характер і його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції від 08 серпня 2017 року підлягає скасуванню частково, в частині відмови у позовній вимозі про стягнення з Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на користь позивача безпідставно повернутої суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5500,00 грн., відтак провадження у справі в цій частині вимог слід закрити, а в іншій частині - постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 345, 349, 350, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року залишити - без змін.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року змінити, а саме, в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно повернутої суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5500,00 грн. скасувати, а провадження в цій частині закрити, в іншій частині постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко