Справа № 804/2972/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року Справа № 804/2972/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
представника заявника: ОСОБА_1,
представника позивача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу №804/2972/18 за адміністративним позовом Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю СПРАВЖНІ ФАРБИ про стягнення податкового боргу,-
Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю СПРАВЖНІ ФАРБИ, у якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 14.05.2018 року.
14.05.2018 року розгляд справи відкладено до 01.06.2018 року.
01.06.2018 року розгляд справи відкладено до 20.06.2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року адміністративну справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.07.2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року зупинено провадження в адміністративній справі № 804/2972/18 до набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі 804/4008/18.
31.05.2018 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у звязку з неправомірним встановленням розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що призвело до негативних наслідків, а саме до неправомірної вартості розміру орендної плати.
14.06.2018 року заявник подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що у відповідача виникли самостійно задекларовані зобовязання з орендної плати за землю в сумі 724979.52 грн., які є узгодженими.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 18.03.2019 року призначено розгляд справи на 10.04.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 10.04.2019 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 10.04.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 10.04.2019 року.
10.04.2019 року у судовому засіданні представник заявника позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові та відповіді на відзив.
10.04.2019 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відповіді на відзив.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Станом на день подання цього позову у відповідача обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 724979,52 грн., у тому числі:
- нараховану пеню у сумі 4069,99 грн., який виник внаслідок несплати пені, а саме: нарахована пеня з 30.07.2017 по 17.10.2017 року на податкову декларацію № НОМЕР_1 від 20.02.2017 року в сумі 89,14 грн., нарахована пеня з 30.07.2017 по 17.10.2017 року на податкову декларацію № НОМЕР_1 від 20.02.2017 року в сумі 1779,10 грн., нарахована пеня з 29.08.2017 року по 17.10.2017 року на податкову декларацію № НОМЕР_1 від 20.02.2017 року в сумі 73,91 грн., нарахована пеня з 29.08.2017 по 28.11.2017 року на податкову декларацію № НОМЕР_1 від 20.02.2017 року в сумі 2104,68 грн., нарахована пеня з 29.09.2017 по 28.11.2017 року на податкову декларацію № НОМЕР_1 від 20.02.2017 року в сумі 23,16 гривень.
Станом на день подання цього позову у ТОВ «Справжні фарби» утворилася податкова заборгованості у розмірі 724979,52 грн., яка виникла внаслідок несплати у встановлені терміни сум грошових зобов'язань нарахованих самостійно платником податків та донарахованих контролюючим органом.
Відтак, податковий борг з податку на додану вартість виник у зв'язку з несплатою товариством податкових зобов'язань.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року по справі 804/4008/18, яке набрало законної сили 06.11.2018 року, у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Справжні фарби» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, було відмовлено.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із того, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України визначено до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів держави в судах у випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України «Про прокуратуру» та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Також відповідно до правовою висновку щодо порядку представництва органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах, запровадженого Законом України від 02.06.2016 № 1401-VII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», викладеного у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 5 від 13.03.2017, якщо інтереси держави вимагатимуть захисту прав певного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, то представництво такого органу в судах здійснюється через прокурора з 30 вересня 2016 року.
Згідно статті 53 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.
Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Підпунктом 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи виконують функції контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Згідно п.41.2 ст.41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.
Відповідно до п. п. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори у встановлені строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. № 236 таким центральним органом виконавчої влади визначено Державну фіскальну службу України, утворену постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. № 160 в результаті реорганізації Міністерства доходів і зборів України шляхом його перетворення в ДФС.
Згідно з ч. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21.05.2014 р., Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
Отже, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області виступає органом, уповноваженим державою виконувати відповідні функції у даних правовідносинах.
Таким чином, позивач є державною установою, якій державою делеговано функції контролю щодо належного та своєчасного надходження коштів від сплати податків до бюджетів усіх рівнів.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Стаття 36 Податкового кодексу України закріплює, що податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Проте, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе сам платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
З урахуванням викладеного, суд зазначає про підтвердження матеріалами справи наявності у відповідача заявленого до стягнення податкового боргу перед бюджетом, а саме: податкових повідомлень-рішень з визначеними сумами № НОМЕР_4 від 20.11.2017 року та № НОМЕР_3 від 20.11.2017 року, інтегрованою карткою платників податків, розрахунку податкового боргу станом на 01.06.2018 року (а.с. 68-83, 104, 105).
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).
Пунктом 95.3 цієї статті визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Згідно положень пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 724979,52 грн. та їх задоволення, оскільки доказів добровільного погашення сум податкового боргу відповідачем до суду надано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.
Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судові витрати згідно положень ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -
Адміністративний позов Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю СПРАВЖНІ ФАРБИ про стягнення податкового боргу задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 квітня 2019 року.

Суддя В.В Ільков