Справа № 520/10967/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 квітня 2019 р. № 520/10967/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії - Єрьоменко З.Ю.,

представника третьої особи - Державної судової адміністрації України - Бабенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Державна судова адміністрація України про стягнення сум,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Харківській області щодо недорахування судді Апеляційного суду Харківської області Плетньову Володимиру Васильовичу суддівської винагороди за період з 1 січня 2014 року по 13 листопада 2018 року;

- стягнути з Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії недоплачену суддівську винагороду за період з 1 квітня 2011 року по 13 листопада 2018 року, включаючи її складові, в загальному розмірі 1083143,09 грн., з утриманням з цієї суми податку на прибуток та військового збору в відповідних розмірах;

- стягнути з Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії недоплачену вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто 1095068,20 грн.;

- зобов'язати Апеляційний суд Харківської області в особі Ліквідаційної комісії видати для пред'явлення до Пенсійного фонду нові довідки та розрахунки з урахуванням зазначених донарахувань суддівської винагороди, для приведення розрахунків розміру довічного утримання мене як судді в відставці.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, розгляд адміністративної справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Протокольною ухвалою суду, проголошеною у судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, яке відбулося 21.02.2019 року закрито підготовче провадження призначено розгляд справи по суті позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.04.2019 року задоволено клопотання представника позивача про відмову від позовних вимог; закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення сум та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Апеляційного суду Харківській області щодо недорахування судді Апеляційного суду Харківської області Плетньову Володимиру Васильовичу суддівської винагороди за період з 1 січня 2014 року по 13 листопада 2018 року; стягнення з Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії недоплаченої суддівської винагороди за період з 1 квітня 2011 року по 13 листопада 2018 року, включаючи її складові, в загальному розмірі 1083143,09 грн., з утриманням з цієї суми податку на прибуток та військового збору в відповідних розмірах; зобов'язання Апеляційний суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії видати для пред'явлення до Пенсійного фонду нові довідки та розрахунки з урахуванням зазначених донарахувань суддівської винагороди, для приведення розрахунків розміру довічного утримання мене як судді в відставці.

Отже, розгляд даної справи здійснюється судом в частині позовних вимог позивача про стягнути з Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії недоплачену вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто 1095068,20 грн.

В обґрунтування позову в частині, що розглядається судом позивачем зазначено, що його було звільнено з посади судді в зв'язку з поданням заяви про відставку. Проте в розрахунку та виплаті вихідної допомоги при звільненні у відставку відповідачем невірно розраховано суму такої допомоги, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, при здійсненні розрахунку та виплати вихідної допомоги при звільненні у відставку, що склала 3 місячних суддівських винагороди за останньою посадою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений нормами діючого законодавства.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов та доповненнях до відзиву проти заявленого позову заперечував та зазначив, що питання про звільнення позивача було розглянуто Вищою радою правосуддя 01.11.2018 року, а, в подальшому, наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2018 року позивача з 13 листопада 2018 року відраховано зі штату цього суду. Отже, оскільки право на відставку позивачем реалізовано під час дії Закону України від 07.07.2010 №2453-VI, в редакції чинній на 01.11.2018 року, положеннями якого не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, то у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги у зазначеному позивачем розміру. Таким чином, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи Державної судової адміністрації України у наданих до суду поясненнях проти позову також заперечував із посиланням на відсутність законодавчих підстав для виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Представник третьої особи Державної судової адміністрації України у судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Заяв або клопотань представником третьої особи до суду подано не було.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 18 вересня 1991 року на підставі рішення 5-ї сесії Харківської обласної Ради народних депутатів від 13 вересня 1991 року був зарахований народним суддею Київського районного народного суду міста Харкова.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» № 2738-III від 20 вересня 2001 року позивача було обрано суддею Київського районного суду міста Харкова безстроково.

В подальшому, на підставі постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» № 3153-VI від 17 березня 2011 року позивач 01 квітня 2011 року був зарахований в порядку переведення з Київського районного суду міста Харкова до штату Апеляційного суду Харківської області на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 3328/0/15/18 від 01 листопада 2018 року позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2018 року ОСОБА_4 з 13 листопада 2018 року відрахований зі штату цього суду в зв'язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 3328/0/15/18 від 01 листопада 2018 року.

При цьому, зі змісту вказаного наказу передбачено виплату позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі трьох місячних суддівських винагород.

Як встановлено судом зі змісту позову, на думку позивача, відповідачем було протиправно нараховано йому вихідну допомогу у зв'язку з відставкою в розмірі трьох місячних суддівських винагород, оскільки позивачу до виплати та нарахування належить вихідна допомога у зв'язку з відставкою в розмірі місячного заробітку за останньою посадою у розмірі десяти місячних суддівських винагород.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до приписів пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

При цьому, слід вказати, що правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, а також визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07 липня 2010 року.

Відповідно до частини 1статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною 1статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції, що діяла до 01.04.2014 року, визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

30 вересня 2016 року набули чинності Закони України від 2 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Так вказаним Законом від 2 червня 2016 року №1401-VIII викладено у новій редакції певні положення, зокрема пунктом 4 частини шостої визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 у редакції цього Закону рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя.

Відповідно до положень ч.3 ст. 116 Закону України № 1402-VIII заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1401-VIII з дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.

В рішенні Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109,131,132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вказано, що аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, суд зазначає, що чинним на час виникнення спірних відносин законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям відповідного рішення про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту його прийняття.

Отже, реалізація позивачем його права на звільнення у зв'язку з відставкою відбулась в момент прийняття Вищою радою правосуддя відповідного рішення 01.11.2018 року.

Суд враховує обставини того, що відповідно до ч.1 ст.136 Закону № 2453-VI в редакції, яка була чинна до 1 квітня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Однак, при цьому суд зазначає, що Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01 квітня 2014 рок, внесено зміни до Закону № 2453-VI, шляхом виключення статті 136 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 143 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

З врахуванням вищевикладеного суд зазначає, що Закон № 2453-VI у редакції, чинній на момент прийняття рішення про звільнення позивача з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, не містить положень щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.01.2019 року у справі №820/1923/17.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, відповідачем не вчинено протиправних дій під час нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії (61050, м. Харків, м-н Небесної сотні, 36), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18), Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5) про стягнення сум - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 26 квітня 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.