Справа № 263/10994/16-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа №263/10994/16-а

провадження №К/9901/17306/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Анцупової Т.О., Гриціва М.І.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.11.2016 (суддя Кір'якова Н.П.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 (колегія у складі суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., Комранієць І.Д.)

у справі №263/10994/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив: визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо припинення виплати йому пенсії з 04.05.2016 та зобов'язати ГУ ПФУ в Донецькій області поновити виплату йому пенсії з 04.05.2016 у призначеному розмірі.

2. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.11.2016, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017, у задоволенні позову відмовлено.

3. У касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії від 08.04.2016 йому з 15.04.2016 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В заяві про призначення пенсії позивачем зазначено, що йому відомо, що відповідно до діючого законодавства громадянин, який має право на різні види пенсій, може отримувати лише одну за його вибором. Про зміну місця проживання, виїзд за кордон на постійне місце проживання та інші обставини, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення, зобов'язується своєчасно повідомляти органи, що призначаються та виплачують пенсію.

5. Згідно з розпорядженням міського голови м. Маріуполь від 27.04.2016 № 274ос ОСОБА_2 призначено з 04.05.2016 на посаду начальника відділу оборонно-мобілізаційної роботи та забезпечення режимних заходів міської ради, присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування, віднесеної до 5 категорії, про що вчинено відповідний запис у трудовій книжці.

6. Згідно із заявою ОСОБА_2, поданою до ГУ ПФУ в Донецькій області від 10.06.2016, позивач, у зв'язку із працевлаштуванням, просив привести його пенсійну справу у відповідність до закону.

7. Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 28/4 від 04.07.2016, як вбачається з матеріалів справи, позивачу припинено виплату пенсії в зв'язку з перебуванням останнього на посаді державного службовця.

8. Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

9. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності дій органу Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії позивачу з дня його працевлаштування на роботу в органах місцевого самоврядування, оскільки відповідно до положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, протягом служби в органах місцевого самоврядування виплата пенсії призупиняється і може бути відновлена лише після звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

10. Позивач у касаційній скарзі наголошує, що суди неправильно застосували ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою, зокрема, обмежено виплату пенсії позивачу, оскільки вказана стаття не відповідає Конституції України. Суди попередніх інстанцій повинні були зупинити провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи про неконституційність вказаної статті.

11. Також вказує, що судом апеляційної інстанції всупереч ст. 150 Конституції України не враховано рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким, зокрема, перше речення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано неконституційним.

12. У відзиві на касаційну скаргу відповідач не погоджується з касаційною скаргою, просить відмовити в її задоволенні, рішення судів попередніх інстанцій просить залишити без змін.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

14. З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон №911-VIII), відповідно до якого були внесені зміни до першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими встановлено, що «тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

15. Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у редакції Закону № 911-VIII тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

16. Таким чином, законодавець з 01.01.2016 по 31.12.2016 тимчасово обмежив виплату пенсії посадовим особам місцевого самоврядування.

17. За змістом ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" підставою для тимчасової невиплати пенсії є період служби в органах місцевого самоврядування.

18. Вказані норми Закону на час виникнення спірних правовідносин були діючими, рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягали обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

19. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 18.09.2018 (справа №206/1969/17), від 18.10.2018 (справа № 345/1000/17), від 28.02.2019 (справа №750/8223/16-а) і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від нього.

20. Крім того, згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №504/1937/16-а, положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є спеціальними по відношенню до приписів ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у зв'язку з проходженням позивачем служби в органах місцевого самоврядування. Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» містить зобов'язання для органів Пенсійного фонду України щодо припинення виплати будь-якого виду пенсії особам, які працюють в органах місцевого самоврядування та не має жодних виключень.

21. Оскільки, позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, то на нього поширюється дія ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах місцевого самоврядування, що свідчить про законність дій органу Пенсійного фонду України щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії з дня його працевлаштування на службу в органи місцевого самоврядування, тобто з 04.05.2016.

22. Доводи позивача про звуження змісту його прав є безпідставними, оскільки у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

23. Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

24. Щодо доводів позивача про незастосування судами до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким, зокрема, визнано неконституційним перше речення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то слід зазначити про безпідставність таких доводів з огляду на те, що ні на час виникнення спірних правовідносин, ні на час розгляду даної справи і ухвалення постанови судом першої інстанції, вказаного рішення Конституційного Суду України не існувало.

25. Оскільки визнані неконституційними положення ряду законів України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, то суди всіх інстанцій, які розглядали дану справу не мали підстав для застосування зазначеного рішення Конституційного Суду України до спірних правовідносин.

26. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

27. Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

28. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.11.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 у справі №263/10994/16-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя М.І. Гриців