Справа № 826/27410/15
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Пром-Агро» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», про визнання протиправними дій та скасування рішення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Пром-Агро» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить: визнати протиправними дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича щодо вчинення реєстраційних дій з реєстрації за TOB «КУА «Промислові інвестиції» права власності на 92/100 частини цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19.

Також просить визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (індексний номер 22241394 від 19.06.2015, 19:32:02), а саме: 92/100 частини цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19, про що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис під №10115069; зобов'язати Міністерство юстиції України внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності (№10115069) за TOB «КУА «Промислові інвестиції» на 92/100 цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що судом першої інстанції не була надана оцінка доводам щодо порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. прав позивача як законного власника нерухомого майна.

Крім того, апелянт вказує на те, що оскаржувані рішення та дії приватного нотаріуса містяться у Державному реєстрі прав, в судовому порядку не скасовані та продовжують вважатись достовірними, тому позивач вправі звернутись до суду з даним позовом та просити про захист порушених прав та інтересів.

Також зазначає про протиправні дії такого приватного нотаріуса щодо незаконного відчуження майна та необхідність Міністерства юстиції України забезпечити відновлення порушених прав позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерством юстиції України звернено увагу про те, що після здійснення державної реєстрації права власності за позивачем об'єкта нерухомості, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 19.06.2015 №22241394 втратило чинність, тому припинило бути юридично значимим для позивача. З огляду на це, підстави для задоволення позову відсутні.

В судове засідання з'явилися представник позивача, представник відповідача - Міністерства юстиції України та представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції».

Апелянт підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача та третьої особи просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити судове рішення суду першої інстанції в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 26.06.2016 ТОВ «Каховка Пром-Агро» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України, ТОВ «КУА «Промислові інвестиції» та Компанії Ретт Інтер Ес. Ей. (Rett Inter S.A.), за участю третьої особи на стороні відповідачів - ПАТ «КБ «Надра».

25.02.2016 рішенням Господарського суду міста Києва вказаний позов задоволено частково. Визнано недійсними торги, проведені 20.03.2013 з реалізації нерухомого майна, визнано право власності ТОВ «Каховка Пром-Агро» на спірне нерухоме майно; витребувано 92/100 частини цілісного майнового комплексу виробництва по переробці сої; в частині зобов'язання Міністерства юстиції України скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та записи про право власності провадження по справі припинено. В решті позову відмовлено.

У той же час, рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 було предметом апеляційного перегляду за апеляційними скаргами Компанії Ретт Інтер Ес. Ей. (Rett Inter S.A.) та ПАТ «Місто Банк» та залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2018 прийняті у справі №910/16594/15 постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 в частині розгляду позову про визнання недійсними торгів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності на майно залишено без змін.

Так, з тексту рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі №910/16594/15 вбачається, що 19.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. посвідчено договір від 19.06.2015 (серія та номер 1270) купівлі-продажу нерухомого майна - 92/100 частини цілісного майнового комплексу виробництва по переробці сої, розташованого в Херсонській обл., м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19, на підставі акцепту від 04.02.2015 ТОВ «КУА «Промислові інвестиції» та оферти від 03.02.2015 ПАТ «КБ «Надра» та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22241394 від 19.06.2015 та зареєстровано за ТОВ «КУА «Промислові інвестиції» право власності на 92/100 частини цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою, Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19, про що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис під № 10115069.

У той же час, під час вирішення вказаної справи було встановлено, що вибуття спірного майна із володіння ТОВ «Каховка Пром-Агро» відбулось поза його волею, на підставі судового рішення від 20.11.2012 у справі № 5024/1463/2012 про звернення стягнення на майно іпотеки, яке скасоване постановою Верховного Суду України, відтак, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для витребування цього майна в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України у особи, яка на даний час володіє цим майном - Компанії Ретт Інтер Ес. Ей.

Разом з тим, позивач звернувся з цим позовом до суду, вважаючи незаконним дії та рішення приватного нотаріуса від 19.06.2015 щодо вчинення реєстраційних дій з реєстрації за TOB «КУА «Промислові інвестиції» права власності на 92/100 частини цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що майнові права позивача були захищені судом господарської юрисдикції та не є порушеними станом на час прийняття рішення у даній справі. Крім того, оскільки позивачем дії приватного нотаріуса до Міністерства юстиції України не оскаржувались, тому підстави для зобов'язання вказаного відповідача внести до реєстру відомості відсутні.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Статтею 26 вказаного Закону визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до частини другої статті 30 Закону №1952-IV дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Згідно підпункту 10 пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановлю Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (чинного на момент вчинення реєстраційної дії) документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі №910/16594/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2018 та постановою Верховного Суду від 05.07.2018, визнано недійсними торги, проведені 20.03.2013 з реалізації нерухомого майна, визнано право власності ТОВ «Каховка Пром-Агро» на спірне нерухоме майно та витребувано 92/100 частини цілісного майнового комплексу виробництва по переробці сої.

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на дату розгляду даної справи в суді першої інстанції нерухоме майно, щодо якого було здійснено державну реєстрацію, зареєстровано за позивачем (а.с. 23 - 34 Том III) та підставою для проведення такої реєстрації визначено рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі №910/16594/15.

Таким чином, як вірно відзначено судом першої інстанції, рішення від 19.06.2015 приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22241394 щодо реєстрації за ТОВ «КУА «Промислові інвестиції» право власності на 92/100 частини цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою, Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19, втратило чинність.

У той же час, реєстрація права власності на майно є похідною дією по відношенню до документів, на підставі яких виникають права та обов'язки власників майна та сторін угод, та сама по собі реєстрація, за таких умов, прав сторін не порушує.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини першої та другої статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до статті 6 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З системного аналізу положень наведених норм вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначенню поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 квітня 2018 року у справі №826/8803/15.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України (пункт 32).

Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві, зокрема, «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).

У той же час, позивач не навів обґрунтування щодо існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси, з огляду на те, що його майнові права були захищені судом господарської юрисдикції під час розгляду справи №910/16594/15, та станом на час прийняття рішення у даній справі не є порушеними.

При цьому, позовні вимоги в частині щодо зобов'язання Міністерства юстиції України внести запис про скасування такої державної реєстрації задоволенню також не підлягають, з огляду на те, що дії приватного нотаріуса до Міністерства юстиції України не оскаржувалися, та вказане є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Доводи апеляційної скарги відповідача зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження апелянта зводяться лише до констатації фактів незаконного переходу нерухомого майна, яким правомірно володів позивач, та жодним чином не обґрунтовані порушенням його прав, з огляду на рішення у справі №910/16594/15.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з'ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Пром-Агро» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Пром-Агро» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», про визнання протиправними дій та скасування рішення - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2019