Справа № 640/21879/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2019 року № 640/21879/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Кайзер» від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ХОК КЕПІТАЛ»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Кайзер» (далі по тексту – АТ «Кайзер») від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ХОК КЕПІТАЛ» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення від 04 грудня 2018 року №, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновок відповідача викладений в акті від 19 листопада 2018 року №1365/26-15-14-06-02-10/40952820 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд «Кайзер» за період з 10 листопада 206 року по 31 грудня 2017 року, валютного за період з 10 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування – за період х 10 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року» про порушення підпункту 16.1.6 пункту 16.1 статті 16, пункту 30.6 статті 30 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки позивач як юридична особа не звільняється від оподаткування в тому числі на підставі підпункту 141.6.1 пункту 141.6 статті 141 Податкового кодексу України, інвестиційні кошти не оподатковуються в силу згадуваної норми Податкового кодексу України, а не внаслідок отримання податкової пільги відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що у період з 10 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року позивач застосовував пільги щодо оплати податків та зборів, а саме підпункт 141.6.1 пункту 141.6 статті 141 Податкового кодексу України, проте ним не було подано звітів про податкові пільги за 2016 рік, І квартал 2017 року, півріччя 2017 року, 9 місяців 2017 року, 2017 рік , у зв’язку з чим прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 грудня 2018 року №.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 31 жовтня 2018 року по 13 листопада 2018 року на підставі направлень від 31 жовтня 2018 року №3097/26-15-14-06-02, №3098/26-15-14-06-03, №3099/26-15-14-09, №2224/26-15-42-08, №3100/26-15-14-03 та від 02 листопада 2018 року №3116/26-15-14-06-02 виданих Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 жовтня 2018 року №15741 проведено документальну планову виїзну перевірку Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд «Кайзер» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 10 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року, валютного за період з 10 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування – за період з 10 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року, за результатом якої складений акт від 19 листопада 2018 року №1365/26-15-14-06-02-10/40952820 (далі – акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що за результатами перевірки встановлено порушення АТ «Кайзер» підпункту 16.1.6 пункту 16.1 статті 16, пункту 30.6 статті 30 Податкового кодексу України, а саме: не подано звіти податкової пільги за 2016 рік, І квартал 2017 року, півріччя 2017 року, 9 місяців 2017 року, 2017 рік.

30 листопада 2018 року листом №114518/10/26-15-14-06-02 Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві заперечення позивача на акт перевірки залишено без задоволення, а висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі акту перевірки 04 грудня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штраф в сумі 850,00 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно підпунктом 47.1.3 пункту 47.1 статті 47 Податкового кодексу України особи, які несуть відповідальність за складення податкової звітності, відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: податкові агенти.

Відповідно до підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з підпунктом 16.1.6 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, суб’єкти господарювання, що не сплачують податків і зборів у зв’язку з отриманням податкових пільг, зобов’язані вести облік сум таких пільг і подавати до контролюючих органів відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету у зв’язку з отриманням таких пільг, і напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг – пільг, які надаються в разі використання коштів, вивільнених у суб’єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку).

Одночасно пунктами 30.1, 30.2 статті 30 податкового кодексу України встановлено, що податкова пільга – передбачене податковим і митним законодавством звільнення платника податків від обов’язку щодо нарахування та сплати податку й збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності певних підстав. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об’єкт оподаткування чи характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пунктом 30.9 статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що податкова пільга надається шляхом:

а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;

б) зменшення податкового зобов’язання після нарахування податку та збору;

в) установлення зниженої ставки податку та збору;

г) звільнення від сплати податку та збору.

Облік податкових пільг ведеться згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 № 1233 «Про порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб’єктом господарювання до бюджету у зв’язку з отриманням податкових пільг» (далі по тексту – Порядок № 1233).

Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб’єктом господарювання до бюджету у зв’язку з отриманням податкових пільг є обов’язковим для виконання суб’єктами господарювання, які відповідно до Податкового кодексу України не сплачують податки та збори до бюджету у зв’язку з отриманням податкових пільг.

Пунктом 3 Порядку № 1233 передбачено, що звіт про суми податкових пільг подається суб’єктом господарювання за три, шість, дев'ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі коли суб'єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.

З акту перевірки вбачається, що за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року АТ «Кайзер» задекларовано податок на прибуток у сумі 0 грн, оскільки АТ «Кайзер» звільнено від оподаткування на підставі підпункту 141.6.1 пункту 141.6 статті 141 Податкового кодексу України. Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 10 листопада 2016 року по 31 грудня 2017 року не встановлено його заниження чи завищення. Проте встановлено, що АТ «Кайзер» не подано звіти про податкові пільги за 2016 рік, І квартал 2017 року, півріччя 2017 року, 9 місяців 2017 року, 2017 рік.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інститутом спільного інвестування.

Відповідно до підпункту 14.1.86 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України інститути спільного інвестування (далі - ІСІ) - інвестиційні фонди та взаємні фонди інвестиційних компаній, корпоративні інвестиційні фонди та пайові інвестиційні фонди, створені відповідно до законодавства.

Звільняються від оподаткування кошти спільного інвестування, а саме: кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, кошти та інші активи, залучені від учасників інституту спільного інвестування, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування, доходи, нараховані за активами інституту спільного інвестування, та інші доходи від діяльності інституту спільного інвестування (відсотки за позиками, орендні (лізингові) платежі, роялті тощо) (підпункт 141.6.1 пункту 146.6 статті 146 Податкового кодексу України).

Отже, відповідно до підпункту 141.6.1 пункту 141.6 статті 141 Податкового кодексу України позивач як юридична особа, не звільнений від сплати податку на прибуток підприємств, а лише кошти спільного інвестування звільняються від оподаткування незалежно від того отриманий прибуток чи збиток. Звільнення від оподаткування податком на прибуток коштів спільного інвестування не є податковою пільгою у розумінні пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України.

Під час судового розгляду справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, застосування позивачем податкової пільги, а також доказів того, що податкове повідомлення-рішення від 04 грудня 2018 року № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб’єкт владних повноважень, покладений на нього обов’язок доказування правомірності свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Кайзер» від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ХОК КЕПІТАЛ» задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 04 грудня 2018 року №.

3.Стягнути на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Кайзер» від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ХОК КЕПІТАЛ» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 72А, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко