Справа № 640/6540/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2019 року № 640/6540/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. при секретарі судового засідання Білоус А.С. розглянувши адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до 1.Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; 2.Державної казначейської служби України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України, відповідач 2) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е.;

- зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 55021265 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII та з наслідками його закриття згідно ст. 40 цього Закону;

- зобов'язати Державне казначейство України повернути ОСОБА_1 неправомірно отриманий відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий збір у розмірі 87 833, 73 гривень.

Позивач наголошує на тому, що виконавче провадження № 55021265 зі стягнення виконавчого збору за наслідками закінчення виконавчого провадження № 50945803 має бути закінчено, оскільки рішення, на підставі якого воно було відкрито, скасовано постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року № 175/807/15-ц, а стягнутий виконавчий збір має бути повернутий боржнику.

В судовому засіданні 25.04.2019 року представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав відзив на позовну заяву, яким заперечив проти задоволення позову.

Зокрема, він наголошував, що державний виконавець при вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 55021265 діяв у спосіб визначений законом, а отже позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки виконавчий документ на підставі якого відкрито вказане виконавче провадження є чинним та відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження у на підставі та у спосіб, зазначений позивачем.

23 квітня 2019 року відповідачем 2 подано через канцелярію суду відзив на адміністративний позов.

У своєму відзиві представник Державної казначейської служби України зазначає, що він ніяким чином не порушив права позивача, а тому вимоги до нього є безпідставними.

У той же час, відповідач 2 звертає увагу позивача, що для повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного бюджету є окрема процедура їх повернення, яка проводиться згідно з Порядком поверненням коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Ухвалою суду від 16.04.2019 року за вказаною позовною заявою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 25.04.2019 року.

25 квітня 2019 року судом у розгляді адміністративної справи оголошено перерву та призначено наступне судове засідання на 26.04.2019 року.

В судове засідання, призначене на 26.04.2019 року представники сторін не з'явилися, а відтак подальший розгляд справи судом ухвалено здійснювати в письмовому провадженні.

Представником позивача через канцелярію суду 26.04.2019 року подано клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2016 року відповідачем 1 було відкрито виконавче провадження №50945803 з виконання виконавчого листа №175/807/15-ц, виданого 23.11.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить боржнику - ОСОБА_1

Вказане виконавче провадження 25.10.2017 року закінчено відповідачем 1 у зв'язку із передачею стягувачу в рахунок погашення боргу предмету іпотеки на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно, Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ винесена постанова № 50945803 про стягнення виконавчого збору у розмірі 147 988,90 гривень.

27 жовтня 2017 року на виконання вказаної вище постанови про стягнення виконавчого збору, відповідачем 1 відкрито виконавче провадження № 55021265 зі стягнення виконавчого збору.

Під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 55021265 в рахунок стягнення виконавчого збору, відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 373624 від 03.12.2018 року, було реалізовано автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2008 Р.В., ДНЗ: НОМЕР_2 та перераховано на рахунок Міністерства юстиції України 68 667,09 гривень.

Також з арештованих рахунків позивача було перераховано у рахунок погашення суми виконавчого збору 19 166,64 гривень (згідно наданого в судовому засіданні представником позивача 25.04.2019 року звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2018 ро 31.03.2018 року).

Зважаючи на ту обставину, що рішення суду для виконання якого було відкрито виконавче провадження № 50945803 та за яким державним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору, скасовано Постановою Верховного суду № 175/807/15-ц від 14.11.2018 року, позивач вважає, що в діях відповідача 1 вбачаються ознаки протиправної бездіяльності щодо невжиття заходів з винесення постанови про закриття виконавчого провадження № 55021265, повернення виконавчого збору та просить зобов'язати відповідача 1 та відповідача 2 вчинити певні дії з цього приводу.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення позивача та представника третьої особи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII), Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За приписами ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Надаючи оцінку доводам позивача про наявність в діях відповідача 1 ознак протиправної бездіяльності та зобов'язання його винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 55021265 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII та з наслідками його закриття згідно ст. 40 цього Закону суд зазначає таке.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Частина 7 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначає, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

У той же час за приписами ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був боржником у виконавчому провадженні № 50945803 щодо примусового виконання виконавчого листа №175/807/15-ц, виданого 23.11.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, а також - у виконавчому провадженні № 55021265 зі стягнення виконавчого збору на підставі постанови відповідача 1 про стягнення виконавчого збору від 25.10.2017 року.

Виконавче провадження № 50945803 завершено відповідачем 1 на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону № 1404-VIII у зв'язку із передачею стягувачу в рахунок погашення боргу предмету іпотеки.

При цьому жодні рішення у вказаному виконавчому провадженні позивачем не оскаржувалися.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.10.2017 року після закінчення вказаного виконавчого провадження Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 55021265 зі стягнення виконавчого збору в розмірі 147 988,90 гривень за постановою № 50945803 від 25.10.2017 року.

На даний час виконавче провадження № 55021265 не закінчено.

За приписами ст. ч. 7 ст. 27, ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, на які посилається позивач, закінчення виконавчого провадження № 55021265 можливо лише за умови скасування рішення або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У той же час таких обставин у даній справі встановлено не було.

Таким чином, твердження позивача про допущення відповідачем 1 бездіяльності щодо не закінчення виконавчого провадження № 55021265 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII спростовується вищенаведеним, оскільки скасування рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області №175/807/15-ц не стосується виконавчого провадження № 55021265. Вказане рішення було предметом виконання виконавчого провадження № 50945803, у оскаржуваному виконавчому провадженні № 50945803 підставою для його відкриття була постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору.

Зважаючи на ту обставину, що постанова державного виконавця про стягнення суми виконавчого збору від 25.10.2017 року №50945803 не була скасована, а відкриття виконавчого провадження з її виконання № 55021265 не оскаржувалося позивачем, суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчих дій в оскаржуваному виконавчому провадженні державний виконавець діє згідно приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

А відтак, суд вважає, що в діях відповідача 1 відсутні ознаки протиправної бездіяльністі, та відсутні підстави для його зобов'язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 55021265 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII та з наслідками його закриття згідно ст. 40 цього Закону.

Також аналізуючи позовну вимогу ОСОБА_1 щодо зобов'язання Державного казначейства України повернути позивачу неправомірно отриманий відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий збір у розмірі 87 833, 73 гривень суд зазначає, що дана вимоги є похідною від вказаних вище, а відтак, задоволеною бути не може.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач 1 при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №55021265 дотримався приписів Закону № 1404-VIII та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, натомість відповідач підтвердив правомірність оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко