Справа № 154/939/19
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України, Головне управління Національної поліції у Житомирській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 про скасування постанови серії ЕАВ № 916712 від 13 лютого 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1321 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 13 лютого 2019 року о 22 годині 29 хвилин керував транспортним засобом «Renault Premium», реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом, перевозив негабаритний вантаж, а саме трактор за шириною 3 м з дозволом Національної поліції, але рухався в умовах дощу та снігопаду, чим порушив п.п. 22.5 Правил Дорожнього руху, а також частину 4 постанови Кабінету Міністрів України № 30 «Порушення ПДР проїзду великогабаритних автомобільним дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Позивач у своїй заяві, погодившись із фактом керування у зазначений час вказаним автомобілем із великогабаритним вантажем, повністю заперечив порушення Правил дорожнього руху. Зазначив, що перевозив його у відповідності до наданого дозволу № 173НГ від 11 лютого 2019 року, при цьому погодні умови були сприятливими (не було ні дощу, ні снігу, ні снігопаду), дорожнє покриття було чистим. У вказаний в постанові час його транспортний засіб було зупинено поліцейським для перевірки наявності дозвільних документів. Відповідачем було проведено перевірку, після чого усі документи повернуто без жодних зауважень та дозволено продовжувати рух. Однак, 07 березня 2019 року на адресу підприємства ТОВ «Негабарит-Сервіс», де працює позивач, рекомендованим листом надійшла оскаржувана постанова, яка була складена у його відсутності та з внесеними у неї недостовірними відомостями про відмову її підписання. Оскільки не згідний із суттю правопорушення, просив поновити пропущений строк для оскарження та скасувати вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 березня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст. 268 КАС України у відкритому судовому засіданні, яке призначено на 17 годину 00 хвилин 03 квітня 2019 року. Цією ж ухвалою з ініціативи суду залучено до справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Житомирській області.

У звязку з неявкою сторін та відсутністю відомостей про їх повідомлення судовий розгляд справи відкладався на 11 квітня 2019 року.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 квітня 2019 року з ініціативи суду залучено до справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України, оскільки відповідач прямо підпорядкований саме цьому субєкту владних повноважень, а тому рішення у справі може стосуватися його прав та інтересів, що стало підставою для відкладення розгляду справи на 25 квітня 2019 року.

У призначене судове засідання позивач не зявився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи за матеріалами справи без його участі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом подачі відзиву щодо позову не скористався, інших заяв, зокрема про відкладення засідання, до суду не подавав.

У відповідності до ч.3 ст.159 КАС України, неподання відповідачем, який є субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України та Головне управління Національної поліції у Волинській області правом участі в судовому засіданні не скористались. До суду пояснень чи інших заяв третіх осіб з приводу позову або поважності причин неявки не надходило. Матеріали справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення на виконання ухвал Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 березня 2019 року та 11 квітня 2019 року не подали.

Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, суд розглянув її без участі сторін за наявними матеріалами.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у звязку з неявкою сторін в судове засідання, розгляд справи здійснений без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Факт отримання позивачем 07 березня 2019 року оскаржуваної постанови серії ЕАВ № 916712 від 13 лютого 2019 року, який підтверджений належними доказами, суд визнає поважною причиною пропущення строку оскарження, а тому з врахуванням закріпленого ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод «права на справедливий суд» поновлює вказаний строк та проводить розгляд справи по суті.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються.

Згідно змісту доданої позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 916712 від 13 лютого 2019 року, ОСОБА_1 13 лютого 2019 року о 22 годині 29 хвилин керував транспортним засобом «Renault Premium», реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом, перевозив негабаритний вантаж, а саме трактор за шириною 3 м з дозволом Національної поліції, але рухався в умовах дощу та снігопаду, чим порушив п.п. 22.5 Правил Дорожнього руху, а також частину 4 постанови Кабінету Міністрів України № 30 «Порушення ПДР проїзду великогабаритних автомобільним дорогами, вулицями або залізничними переїздами», у звязку з чим на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1321 КУпАП. Записом у даній постанові стверджується, що ОСОБА_1 відмовився від її підписування.

У відповідності до ст.1321 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягуються особи за вчинення ними, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року зобов'язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року, № 30, встановлено єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Як зазначено у п.4 Правил, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі, зокрема, дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією. Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично - дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Відтак, згідно оскаржуваної постанови відповідачем кваліфіковано дії позивача як порушення п.4 Правил, тобто перевезення великогабаритних вантажів з порушеннями умов і режиму дозволу для проїзду такого типу транспортного засобу.

Відповідно до п. 15 Правил, водіям великогабаритних та великовагових транспортних засобів забороняється, зокрема, рухатися в умовах туману, ожеледиці, снігопаду та в інших умовах недостатньої видимості.

Аналогічні вимоги зазначені і у наданому позивачем дозволі № 173НГ від 11 лютого 2019 року, на підставі якого він здійснював рух, а саме: заборона руху під час погіршення погодних умов (туман, сильні опади, ожеледиця, снігопад, тощо).

За твердженнями позивача цього вечора погодні умови були сприятливими (не було ні дощу, ні снігу, ні снігопаду), дорожнє покриття було чистим.

Оскаржуваною постановою серії ЕАВ № 916712 від 13 лютого 2019 року було встановлено, що позивач о 22 годині 43 хвилин 13 лютого 2019 року транспортним засобом з напівпричіпом перевозив негабаритний вантаж в умовах дощу та снігопаду.

Диспозиція п.15 Правил передбачає заборону руху такого транспортного засобу в умовах туману, ожеледиці, снігопаду та в інших умовах недостатньої видимості.

Поняття недостатньої видимості визначено у п.1.10 Правил дорожнього руху, за яким це - видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо.

Жодного доказу перевезення ОСОБА_1 великогабаритного вантажу в умовах снігопаду та /або дощу до суду подано не було.

Не знайшло свого відображення в оскаржуваній постанові, а також не було доказано в суді, перевезення позивачем великогабаритного вантажу в умовах видимості дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, а тому зясування вказаної обставини судом є недоцільним.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом'якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, зясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з'ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач не представив суду жодного доказу в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, у звязку з чим суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.1321 КУпАП, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Разом з тим для вирішення справи без наявних доказів судом приймається до уваги те, що у відповідності до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліцейського відноситься, зокрема: здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень; вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; припинення виявлених адміністративних правопорушень; вжиття заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоровю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення.

Водночас ч.1 ст.30, п.4 ч.1 ст.31, п.1 та 7 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» до компетенції поліцейського віднесено вчиняти превентивні поліцейські заходи з метою припинення вчинення правопорушення.

Відтак, оскільки перевезення великогабаритних вантажів в умовах снігопаду та/або дощу є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.1321 КУпАП, в обовязки та повноваження поліцейського входить також припинення такого правопорушення.

В даному випадку це стосується обовязку поліцейського обмежити чи заборонити рух транспортного засобу, оскільки Правила дорожнього руху та наявний дозвіл № 173НГ від 11 лютого 2019 року передбачали заборону його руху в час погіршення погодних умов, зокрема сильних опадів чи снігопаду.

Однак, відповідач після перевірки документів дозволив подальший рух вказаного транспортного засобу, що свідчить про визнання ним факту можливості такого руху у тих погодних умовах, які складалися на той момент, а саме за відсутності дощу та снігопаду.

В даній справі про наявність сприятливих погодних умов та відсутність дощу чи снігопаду також зазначається позивачем.

На переконання суду поліцейський не міг порушити свої основні обовязки щодо припинення вчинення правопорушення та дозволити транспортному засобу, яким перевозився великогабаритний вантаж продовжити свій рух в умовах дощу та снігопаду, оскільки такі дії безпосередньо загрожували життю та здоровю фізичних осіб і публічній безпеці.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.3 ст.186 КАС України, за наслідками розгляду даної справи суд прийшов до висновку про відсутність доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1321 КУпАП та вичерпання можливостей їх отримання в майбутньому, а отже оскаржувану постанову слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 121, 251, 252, 256, 268, 280, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до до інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України, Головне управління Національної поліції у Житомирській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 916712 від 13 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою було визнано винуватим та притягнуто ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1321 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, а провадження у справі закрити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації та фактичного проживання: 44700, АДРЕСА_1;

2.відповідач: інспектор батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2, службова адреса: 10001, м. Житомир, вул. Покровська , 96;

3.треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

3.1 Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вулиця Ф. Ернста, 3;

3.2 Головне управління Національної поліції у Житомирській області адреса: 10008, м. Житомир, вулиця Старий Бульвар, 5/37

Текст рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: (підпис).

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер