Справа № 200/14156/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 р. Справа№200/14156/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., при секретарі судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправною бездіяльність Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за період з 29.12.2017 року по 30.11.2018 року, зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити дії, а саме провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 29.12.2017 року по 30.11.2018 року та стягнення з Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заборгованість за період з 29.12.2017 року по 30.11.2018 року у розмірі 34726,94 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 особисто,

від відповідача: не зявився.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за період з 29.12.2017 року по 30.11.2018 року, зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити дії, а саме провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 29.12.2017 року по 30.11.2018 року та стягнення з Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заборгованість за період з 29.12.2017 року по 30.11.2018 року у розмірі 34726,94 грн.

Остаточно визначившись з позовними вимогами 21 березня 2019 року позивачем через канцелярію суду надано адміністративний позов (уточнення) № 3, відповідно до якого просив суд визнати протиправною бездіяльність Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно відмови позивачеві у перерахунку пенсії за період з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року та скасувати рішення № 305 Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії, зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити дії, а саме провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року, та сплатити ОСОБА_1 не донараховану різницю у пенсії з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року у розмірі 47345,85 грн., зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області щомісячно нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 5298,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточненого адміністративного позову позивач посилається на те, що з 29.03.2004 року він отримує пенсію по інвалідності, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що підставою звернення його до суду є порушення відповідачем його права на отримання пенсії в повному обсязі, оскільки при проведенні пенсійних виплат не враховуються та не беруться до уваги фактичні дані матеріалів пенсійної справи щодо загального стажу відповідно до трудової книжки, у звязку з чим розмір його пенсії є значно меншим. Позивач зазначає, що 28.08.2017 року він звернувся з відповідною заявою № 2087 до управління надавши трудову книжку, яка відповідно до ст. 62 КЗпП України є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Позивач вказував на те, що на час звернення він мав пільговий стаж за списком № 2 більше ніж 10 років, в звязку з чим мав право на заниження пенсійного віку за списком № 2 на 4 роки, що давало йому право вийти на пенсію з 02 грудня 2015 року. Позивач посилається на те, що відповідно до Постанови КМУ № 920 від 05.07.2006 року підтверджено наявність трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у неї додаткові документи, які визначали його право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку по списку № 2 були не потрібні відповідно до законодавства України. Отже, дії відповідача щодо витребування додаткових документів на підтвердження пільгового стажу вважає безпідставним. Позивач звертає увагу суду на те, що у період з 12.09.2017 року по 25.09.2017 року відповідачем було запропоновано йому надати додаткові докази, а саме: довідку з управління статистики м. Маріуполя, довідку № 243 від 21.09.2017 року, які були надані до управління в строк до 25.09.2017 року відповідно до ст. 44 п. 3 Закону №1058. Позивач вказує на те, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менше 24 місяців стажу після призначення (попереднього перерахунку) в даному випадку пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід) визначена ч. 2 ст. 40 Закону № 1058 для призначення пенсії середньо заробітна плата. Відповідно документ про призначення (перерахунок) пенсії розглядається територіальним органом Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Позивач вказує на те, що відповідно до листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 19.10.2018 року № 4476-Я-01 індивідуальний коефіцієнт страхового стажу склав 0,5580. Позивач зазначає, що 01.09.2017 року на підставі поданої особистої заяви від 28.08.2017 року управлінням не було проведено перерахунок пенсії по інвалідності з додаванням стажу.

Крім того, позивач посилається на те, що 28.12.2017 року до управління надійшло рішення комісії від 26.12.2017 року № 50/370 про підтвердження пільгового стажу по списку № 2 10 років 02 місяці 07 днів.

Позивач вказує на те, що з травня 2004 року він був одержувачем пенсії по інвалідності при фактичному стажі роботи 26 років26 років 04 місяці 28 днів при коефіцієнті страхового стажу, який рівнявся 0,50300, відповідно до відомостей ПФУ. Однак позивач вказує, що при перерахунку стажу відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з 30.03.2004 року по 30.06.2015 року, стаж становить 10 років 11 місяців 0 днів Коефіцієнт страхового стажу склав 0,1485 та коефіцієнту, який був призначений раніше став 0,65150 відповідно до Закону № 1058 ст. 25 величина оцінки одного року страхового стажу дорівнювала 1,35 (до 31 грудня 2017 року) і за нормами ст. 55 та ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач зазначає, що відповідно до листа, який був отриманий в жовтні 2017 року від управління вказано коефіцієнт страхового стажу 0,41833, а індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,06557. Страховий стаж врахований по 30.06.2015 року склав 36 років 07 місяців 8 днів.

Також, позивач звертає увагу суду на те, що управлінням не враховано до страхового стажу період роботи з 17.10.1977 року по 07.01.1978 року та з 25.01.1978 року по 15.05.1978 року. Позивач вважає, що відповідачем не правомірно не був зарахований страховий стаж за зазначений період, в звязку з чим, відповідачем був зменшений загальний страховий стаж роботи позивача. Позивач вказує на те, що його загальний стаж з 05.09.1977 року по 26.12.2017 року, який є безперервним складає 40 років 3 місяці 21 день.

Крім того, відповідач зазначає, що з 29.12.2017 року його було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком по списку № 2, де коефіцієнт страхового стаж зменшився до 0,36583, а коефіцієнт заробітної плати став складати 1,44413.

Позивач вказує на те, що відповідно до Закону № 1058 ст. 45 п. 3 б при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, які позначені в ч. 1 ст. 40 Закону з використанням показників середньої заробітної плати (дохід), що враховуються під час призначення (попереднього перерахунку в жовтні 2017 року показник заробітної плати 3764,410 грн.), попереднього виду пенсії згідно ст. 43 п. та Закону України «Про пенсійне забезпечення» ст. 65 «Середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності».

Також, у позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за кожний рік роботи понад 25 років чоловікам пенсія збільшується на 1%, але не менше як 1% мінімального розміру пенсії стаж роботи 40 року. Позивач вважає, що до оптимізації необхідно включити період з вересня 1980 року по серпень 1983 року, з 01.01.1984 року по 31.12.1988 року, з 01.01.1990 року по 31.12.1994 року. Позивач посилається на те, що згідно Закону № 1058 ст. 45 п. 1 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віка, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком з урахуванням положень ст. 29 Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця в якому набуто повний місяць страхового стажу відстрочки вихода на пенсію ст. 29 0,5% за кожний місяць страхового стажу (пенсія02.12.2015 року по 26.12.2017 року складає 24 місяці, що дорівнює 12 % доплати).

Позивач вказує на те, що відповідно до листа № 1767/34-1/02 від 23.06.2018 року Маріупольським ОУПФУ Донецької області йому відмовлено у перерахунку пенсії за період з 29.12.2017 року п о теперішній час. Позивач вважає, що управлінням незаконно відмовлено у перерахунку пенсії позивачу у звязку із чим він був вимущений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання зявився, підтримав обставини викладені у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог відповідач посилається на те, що з 29.03.2004 року позивач був одержувачем пенсії по інвалідності ІІІ групи захворювання, призначеної та обчисленої у відповідності до ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідач зазначає, що позивач 28.08.2017 року звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії по інвалідності з додаванням стажу відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058. До заяви позивачем були надані копія трудової книжки та копія паспорту, будь які документи, які визначали право позивача на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку за списком № 2 позивачем не надавались. Відповідач зазначає, що 01.09.2017 року на підставі заяви позивача було проведено перерахунок пенсії по інвалідності з додаванням стажу. Відповідач вказує на те, що здійснювати перерахунок пенсії з додаванням стажу та заробітку проводити було не доцільно, так як розмір пенсії по інвалідності без врахування підвищення та доплати до мінімального розміру був би менший та складав би 569,63 грн. (індивідуальний коефіцієнт заробітку за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року та з 01.07.2000 року по 26.04.2015 року (238 міс.) 147475; індивідуальний коефіцієнт заробітку за період з 01.07.2000 року по 26.04.2015 року (176 міс.) 1,29571). Розмір пенсії по інвалідності, обчислений з урахуванням загального стажу 36 років 07 місяців 08 днів (стаж враховано по 26.04.2015 року), додаткового стажу 04 роки 08 місяців 28 днів та заробітної плати за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2004 року (106 міс.) станом на 01.09.2017 року складав 1412 грн.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що в умовах солідарної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачуються страхові внески. Відповідач зазначає, з 01.10.2017 року проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» з використанням показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. та показника вартості одного року страхового стажу 1%. Розмір пенсії по інвалідності, обчислений з урахуванням загального стажу 36 років 07 міс. 08 днів (стаж враховано по 26.04.2015 року), додаткового стажу 04 роки 08 місяців 28 днів, та заробітної плати за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2004 року (106 міс.) станом на 01.10.2017 року став складати 1692,87 грн.

Відповідач також посилається на те, що трудового стажу позивача не було враховано період навчання на курсах водія з 17.10.1977 року по 12.01.1978 року у звязку з відсутністю у трудовій книжці номеру та дати наказу про закінчення курсів водіїв та період роботи на посаді арматуро зварювальника на Красноармійському комбінаті тресту «Донбасстансбуд» з 25.01.1978 року по 15.05.1978 року у звязку з відсутністю у трудовій книжці номеру та дати наказу про звільнення з роботи, в звязку з чим управлінням було прийнято рішення про не зарахування періодів роботи при перерахунку пенсії № 305 від 15.11.2017 року.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач 27.10.2017 року звернувся до управління із заявою щодо направлення документів на комісію з питань підтвердження стажу роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управління ПФУ в Донецькій області. 28.12.2017 року управлінням отримано рішення комісії № 50/370 про підтвердження пільгового стажу по списку № 2 з 09.09.1980 року по 29.08.1983 року на Червоноармійському комбінаті треста «Донбастрансбуд». 29.12.2017 року позивач звернувся до управління із заявою № 4572 про переведення на пенсію за віком, призначену на пільгових умовах по списку № 2. Відповідач вказує на те, що ним 27.12.2017 року був здійснений перерахунок пенсії по інвалідності в звязку зі звільненням позивача. Позивач зазначив, що розмір пенсії по інвалідності після перерахунку, обчислений з урахуванням загального стажу 36 років 07 місяців 08 днів, додаткового стажу 04 роки 08 місяців 28 днів, та заробітної плати за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2004 року (106 міс.), станом на 27.12.2017 року став складати 1723,11 грн. Відповідач зазначає, що з 29.12.2017 року позивача було переведено на пенсію за віком, призначену на пільгових умовах по списку № 2 та обчислену у відповідності до Закону України № 1058. Розмір пенсії за віком, обчислений з урахуванням загального стажу 36 років 07 місяців 08 днів (стаж враховано по 26.04.2015 року), в тому числі по Списку № 210 років 02 місяці 07 днів, та заробітної плати за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2015 року (238 міс.), станом на 29.12.2017 року став складати 2003,27 грн. Доплату по перерахунку пенсії, у звязку з переведенням на пенсію за віком позивач отримав в кінці 2018 року разом із пенсією за квітень 2018 року, загальна сума виплати за квітень 2018 року склала 2966,46 грн.: 2003,27 грн. розмір пенсії за квітень, 963,19 грн. доплата пенсії за період з 27.12.2017 року по 31.03.2018 року. Також, відповідач вказує на те, що при переведенні на пенсію за віком ним не враховано додатковий стаж 04 роки 08 місяців 28 днів, який був при обчисленні пенсії при інвалідності. Окрім цього, стаж та заробітна плата, відповідно чинного законодавства, враховані повністю до дати звернення на пенсію за віком (по 26.04.2015 року), тому коефіцієнт заробітку став нижчим. Крім того, при переведенні на пенсію за віком доплата за понад нормований стаж відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону № 1058 обчислюється за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 Закону, але не більше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Стосовно вказання позивачем конкретного розміру пенсії та заборгованості по сплаті пенсії, оскільки виключно органами Пенсійного фонду України призначається пенсія, при цьому працівники надають правову оцінку документів та перевіряють їх відповідність нормам закону, а у разі необхідності вправі витребовувати додаткові документи.

Також, розрахований позивачем розмір пенсії з урахуванням доплат у розмірі 12% за відстрочку часу призначення пенсії за віком, відповідач вважає не обґрунтованим.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд відповідмовити у задовленні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 29 січня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року відкладено підготовче засідання на 13 лютого 2019 року, у звязку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

13 лютого 2019 року підготовче засідання відкладено на 04 березня 2019 року, у звязку з необхідністю надання додаткових доказів по справі.

18 лютого 2019 року підготовче засідання відкладено на 18 лютого 2019 року, у звязку з необхідністю надання додаткових доказів по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 21 березня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 квітня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року залишено без розгляду адміністративний позов (уточнення) № 4.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії ВС № 339983, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 22).

З матеріалів справи встановлено, що 25.04.2004 року ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІІ група (т. 1, а.с. 123).

Розпорядженням 159 від 17.08.2004 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 29.03.2004 року (т. 1, а.с. 124).

Судом встановлено, що 28.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального ОУПФУ м. Маріуполя Донецької області з заявою про перерахунок пенсії по інвалідності, відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (т. 1, а.с. 113).

01.09.2017 року Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області здійснено перерахунок пенсії по інвалідності, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

01.10.2017 року проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з використанням показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. та показника вартості одного року страхового стажу 1%. Розмір пенсії по інвалідності став складати 1692,87 грн. (т. 1, а.с. 24).

27.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою щодо направлення документів на комісію з питань підтвердження стажу роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

15.11.2017 року Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецькій області прийнято рішення № 305 про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії, яким не зараховано в страховий стаж період роботи з 17.10.1977 року по 15.05.1978 року у звязку з відсутністю у трудовій книжці у записі № 4 дати та номеру наказу про закінчення курсів водіїв, у записі № 6 дати та номеру наказу про звільнення (т. 2, а.с. 190).

26.12.2017 року комісію з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугою років при Головному управлінні ПФУ в Донецькій області прийнято рішення № 50/370 від 26.12.2017 року, яким ОСОБА_1 підтверджено період роботи на пільгових умовах за віком № 2 з 09.09.1980 року по 29.08.1983 року на посаді електрозварника на Красноармійському комбінаті виробничих підприємств тресту «Донбастрансбуд» (т. 2, а.с. 32-33).

Як встановлено судом, 27.12.2017 року позивачу здійснено перерахунок пенсії по інвалідності, у звязку зі звільненням.

29.12.2017 року позивач звернувся до Центрального ОУПФУ м. Маріуполя Донецької області з заявою № 191 про призначення пенсії, відповідно до якої просив суд перевести на пенсію за віком за списком № 2 (т. 1, а.с. 115).

Відповідно до протоколу здійснено перехід з виду на вид та призначено розмір пенсії з надбавка став складати 2003,27 грн. (т. 2, а.с. 4).

14.05.2018 року позивач звернувся до управління з заявою, відповідно до якого зазначав, що 28.08.2017 року він звернувся до управління з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, однак позивач був переведений на пенсію за віком значно пізніше, в звязку з чим, позивач вирішити питання щодо здійснення перерахунку пенсії відповідно до Закону України № 1058 (а.с. 25).

25.06.2018 року позивач звернувся до управління з вимогою надати відповідь на заяву від 14.05.2018 року (т. 1, а.с. 29).

Листом від 23.06.2018 року № 1767/34-1/02 Маріупольське ОУПФУ Донецької області повідомило позивача про те, що в матеріалах справи наявна заява № 2087 від 28.08.2017 року про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058. 01.09.2017 року на підставі заяви здійснено перерахунок пенсії по інвалідності з додаванням стажу. Перерахунок пенсії з додаванням стажу та заробітку проводити було не доцільно, так як розмір пенсії був би меншим. Розмір пенсії по інвалідності станом на 01.10.2017 року став складати 1692,87 грн. 29.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою № 4572 про переведення на пенсії за віком. Призначену на пільгових умовах по списку № 2. 27.12.2017 року було проведено перерахунок пенсії по інвалідності у звязку із звільненням з роботи. З 29.12.2017 року ОСОБА_1 було переведено на пенсії за віком, призначену на пільгових умовах за списком № 2 та обчислену у відповідності до Закону України № 1058. Розмір пенсії обчислений з урахуванням стажу 36 років 07 місяців 08 днів. В тому числі за писком № 2 10 років 02 місяці7 днів та заробітної плати за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2015 року (238 міс.), станом на 29.12.2017 року став складати 2003,27 грн. (т. 1, ас. 26 - 27)

Маріупольським ОУПФУ Донецької області на адресу позивача направлено лист № 273/Я-08-01-01 від 02.07.2018 року, у якому викладені аналогічні положення зазначені у листі Маріупольського ОУПФУ Донецької області від 23..06.2018 року № 1767/34-1/02 (т. 1, а.с. 30-32).

09.10.2018 року позивач звернувся зі скаргою до Головного управління ПФУ в Донецькій області зі скаргою, відповідно до якого просив перерахувати пенсії і виключити для обчислення з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року 60 календарних місяців, коефіцієнт заробітної плати має складати 2,14 (довідка про заробітну плату № 848 від 20.07.2018 року) враховуючи вищевказані довідки і статтю 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (т. 1, а.с. 33-36).

19.10.2018 року Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на адресу позивача направлено лист № 4476-Я-01, відповідно до якого повідомив, що з 29.12.2017 року відповідно до особистої заяви управління проведено перерахунок пенсії у звязку зі звільненням та переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону № 1058. Страховий стаж, врахований по 26.04.2015 року, склав 36 років 07 місяців 08 днів, в т.ч. за списком № 2 10 років 02 місяців 07 днів. Індивідуальний коефіцієнт страхового стажу 0,36583. Відповідно до ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим ч. 1 цієї статті, період, за який враховується заробітна плата, після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу, не може бути меншим ніж 60 календарних місяців. Таким чином, після проведення оптимізації (виключено період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року 43 місяці), коефіцієнт заробітку зменшився та склав 1,44413. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, врахований за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року на підставі довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 року по 30.04.2015 року за даними персоніфікованого обліку, становить 5436,28 грн. (показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по України за 2016 рік 3764,40 грн. х 1,44413- індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).Статтею 28 Закону № 1058 визначено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам пенсія за віком збільшується на 1% основного розміру пенсії, але не більше 1% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При загальному страховому стажі 36 років, понаднормований стаж у даному випадку складає 1 рік (36-35). З 29.12.2017 року розмір пенсії склав 2003,27 грн., в тому числі: 1988,75 основний розмір пенсії за віком (5436,28х0,36583); 14,52 доплата за понаднормований стаж (1452х1%) Пенсія розрахована і виплачується згідно чинного законодавства (т. 1 а.с. 37-39).

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішення № 305 про не зарахування періоду роботи про перерахунок пенсії від 15.11.2017 року, а також з діями щодо відмови в перерахунку пенсії з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року, та призначення пенсії у розмірі 5298,16 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788), Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 IV (далі по тексту Закон № 1058), тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058 (чинного на момент звернення до управління з заявою про призначення пенсії по інвалідності) передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1058 (чинного на момент звернення до управління з заявою про призначення пенсії по інвалідності) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності: до досягнення особою 23 років включно - 2 роки; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 3 роки; від 27 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; для осіб 32 років і старших - 5 років (ч. 1 ст. 32 Закону № 1058).

Згідно ст. 32 Закону № 1058 пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Судом встановлено, що позивач з 29.03.2004 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду та отримував пенсію по інвалідності, що не заперечується сторонами.

Крім того, судом встановлено, що позивач продовжував працювати.

Так, 28.08.2017 року позивач звернувся до управління з заявою № 2087, відповідно до якої просив здійснити перерахунок пенсії, відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України № 1058.

01.09.2017 року позивачу проведено перерахунок пенсії по інвалідності.

15.11.2017 року відповідачем прийнято рішення № 305 про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії, яким не зараховано в страховий стаж період роботи з 17.10.1977 року по 15.05.1978 року у звязку з відсутністю у трудовій книжці у записі № 4 дати та номеру наказу про закінчення курсів водіїв, у записі № 6 дати та номеру наказу про звільнення.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

З копії трудової книжки серії БТ-І № 0285156 ОСОБА_1 вюачається, що останній з 17.10.1977 року зарахований на курси водіїв 3-го у Красноармійській автошколі ДОСААФ; 12.01.1978 року закінчив курси водія 3-го класу; 25.01.1978 року Красноармійського комбінату тресту «Донбастрансбуд»; 15.05.1978 року звільнений у звязку з призивом до лав ОСОБА_2 (а.с. 199-201).

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем не врахувавши до страхового стажу період з 17.10.1977 року по 15.05.1978 року посилався на те, що у трудовій книжці у записі № 4 відсутні дати та номеру наказу про закінчення курсів водіїв, у записі № 6 дати та номеру наказу про звільнення.

Суд зазначає, що Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58 (далі-Інструкція №58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (п. 2.2. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (абзац 8 пункту 2.14. Інструкції № 58).

Зазначеною Інструкцією № 58 встановлено та визначено процедуру заповнення керівником підприємства, установи, організації трудових книжок працівників при звільненні, переведені з одного підприємства на інше або на іншу роботу на тому ж підприємстві, тощо.

Згідно до п. 2.26 Інструкції № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. У разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв'язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України" (п. 2.28. Інструкції № 58).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно п 1.5. Питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення,постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Аналізуючи чинні нормативно правові акти України, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Суд звертає увагу, що записи про прийняття та звільнення з роботи позивача посвідчено печаткою підприємства та підписами відповідальних осіб.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за некоректне внесення записів до трудової книжки, оскільки відповідно до вимог законодавство щодо заповнення трудових книжок відповідальність покладена на посадових осіб підприємства, які відповідають за належне ведення трудових книжок.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем до позовної заяви долучено свідоцтво серії ДВ № 531600, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 проходив навчання з 17.10.1997 року по 07.01.1978 року в Красноармійській автошколі ДОСААФ (а.с. 15).

Отже, суд зазначає, про відсутність підстав для виключення зі страхового стажу період з 17.10.1977 року по 15.05.1978 року, а прийняте рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 305 про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії від 15.11.2017 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо строків на оскарження вищезазначеного рішення, суд зазначає, про прийняття відповідного рішення позивач дізнався фактично з листа Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.06.2018 року № 1767/31-1/02. Відповідачем не надано суду належних доказів про направлення (вручення) спірного рішення на адресу позивача. Представник відповідача у судовому засіданні зазначав про те, що рішення було направлено на адресу позивача простою кореспонденцією, однак на час розгляду справи реєстри щодо відправлення пошти простою кореспонденцією в управлінні Пенсійного фонду України не зберіглися.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не порушено строк звернення до суду на оскарження спірного рішення.

Таким чином, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині визнання протиправним та скасування рішення № 305 Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії,

Крім того, з метою належного захисту прав позивача суд приходить до висновку про необхідність зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.10.1977 року по 15.05.1978 року.

Стосовно вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно відмови позивачеві у перерахунку пенсії за період з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058 для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Згідно ч. 3 ст. 42 Закону № 1058 тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Приписами частини 4 статті 42 Закону № 1058 передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач 28.08.2017 року звернувся до управління з заявою № 2087 про перерахунок пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058.

За результатами розгляду зазначеної заяви, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.09.2017 року та відповідно розмір пенсії позивача став складати 1412 грн., де: коефіцієнт страхового стажу 0,41333 (ст. 25 ЗУ), коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,55800, середньомісячної заробіток 2474,37 грн.

Судом встановлено, що після здійснення перерахунку пенсії 01.09.2017 року позивач не звертався до управління з вимогою здійснити перерахунок пенсії, оскільки він був не згодний з розміром перерахованої пенсії та визначеним коефіцієнтом стажу 0,41333 та середньомісячної заробітку в розмірі 1380,70 грн.

З огляду на це суд зазначає, про відсутність підстав для визнання дій відповідача про відмову у перерахунку пенсії з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року, оскільки позивач не звертався до управління з відповідними заявами.

Стосовно посилання відповідача на те, що ним була направлена заява від 14.05.2018 року до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області відповідно до якої він просив здійснити перерахунок пенсії, суд не приймає до увагу, оскільки зі змісту даної заяви вбачається, що позивач був не згодний з датою розрахунку пенсії та в звязку з чим вважав, що відповідачем не вірно зроблений розрахунок пенсії.

Отже, відповідно до зазначеної заяви позивач також, не просив відповідача здійснити перерахунок пенсії.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач 29.12.2017 року звернувся до управління з заявою № 4572 про переведення на пенсію за віком.

Суд вважає зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону № 1058 (чинної на момент звернення з заявою про переведення на пенсію за віком) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Розмір пенсії за віком обчислений з урахуванням страхового стажу 36 років 07 місяців 08 днів (стаж враховано по 26.04.2015 року), в тому числі по списку № 2 10 років 07 місяців 08 днів, та заробітної плати за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2015 року (238 міс) станом на 29.12.2017 року складала 2003,27 грн., де: коефіцієнт стажу 0,36583, середньомісячний заробіток 5436,28 грн. (ст. 40 ЗУ), (середній заробіток за 2014-2016 3794,40 грн., індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,44413 (період оптимізації з 01.10.2011 року по 30.04.2015 року 43 міс.), розмір пенсії за віком 1988,75 грн. (ст. 27 ЗУ), доплата за 1 рік понад нормованого стажу 14,52 (абз. 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ) (1452*1%), загальний розмір пенсії за віком 2003,27 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при переведенні з пенсії за віком відповідно до списку № 2 відповідач зобовязаний керуватися виключно положеннями Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» чинного на момент звернення позивача з відповідною заявою, отже посилання відповідача на положення Закону України «Про пенсійне страхування» є не доцільним.

Стосовно посилання позивача на положення ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка визначає, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток зокрема на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців, суд вважає безпідставним з огляду на наступне.

З аналізу вищезазначеної статті вбачається, що зазначені положення застосовуються до осіб, які досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, однак виявили бажання працювати.

Так, приписами статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Суд зазначає, що на момент звернення з заявою № 4572 про переведення з пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, позивач не досяг 60 років, отже застосування вищезазначених положень є не доцільним.

Крім того, суд звертає увагу, що на момент звернення до управління з зазначеною заявою позивач вже був звільнений з роботи.

Таким чином, відсутні підстави для застосування доплати за понад нормований стаж 12%, як визначає позивач.

Щодо вимоги позивача про застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, суд зазначає, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, яким внесені зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Отже, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, згідно з положеннями пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 29.12.2017 року звернувся до управління з заявою № 4572 про переведення на пенсії за віком з пенсії по інвалідності.

При переведенні з пенсії за віком відповідачем була застосована величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, оскільки на думку відповідача пенсія позивачу за віком не призначалась, а здійснювався перехід з одного виду пенсії на інший.

Однак суд не приймає зазначене посилання відповідача, оскільки вважає, що звертаючись з заявою про переведення на пенсію за віком з пенсії по інвалідності, позивач просив призначити йому пенсію, а відповідно доцільно застосовувати положення вимог закону, які були чинні на момент призначення пенсії.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач повинен був при призначенні пенсії за віком застосовувати величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Стосовно зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити дії, а саме провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року, та сплатити ОСОБА_1 не донараховану різницю у пенсії з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року у розмірі 47345,85 грн., зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області щомісячно нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 5298,16 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення,може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції субєктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящихв ієрархії нормативно правовим актам.

Субєкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь якій формі своїх дій своїх дій з іншими субєктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження субєкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Пенсійний фонд України є органом виконавчої влади і здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Управління є територіальним органом Пенсійного фонду України, який підпорядковується та разом з головним управлінням та управліннями в районах, містах, районах у містах, а також обєднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду.

Суд зазначає наступне, частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії), суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, правовідносини щодо нарахування та виплати пенсії та не донарахованої різниці з пенсії відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

З огляду на це суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити дії, а саме провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року, та сплатити ОСОБА_1 не донараховану різницю у пенсії з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року у розмірі 47345,85 грн., зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області щомісячно нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 5298,16 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині визнання протиправним та скасування рішення № 305 Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії, зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.10.1977 року по 15.05.1978 року, зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 15.11.2017 року з урахуванням висновків суду.

Стосовно вимоги позивача стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 704,80 грн., та транспортні витрати у розмірі 2328,42 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору на користь позивача в розмірі 234,93 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 КАС України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту несе відповідач, отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задовленню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно відмови позивачеві у перерахунку пенсії за період з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року та скасування рішення № 305 Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії, зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити дії, а саме провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року, та сплатити ОСОБА_1 не донараховану різницю у пенсії з 01.09.2017 року по 31.03.2019 року у розмірі 47345,85 грн., зобовязання Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області щомісячно нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 5298,16 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 305 Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року про не зарахування періоду роботи при перерахунку пенсії.

Зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.10.1977 року по 15.05.1978 року.

Зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 15.11.2017 року з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 87525, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінвського, 27а) судовий збір в розмірі 234 (двісті тридцять чотири) гривні 93 копійки.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 15 квітня 2019 року в присутності позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 23 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.