Справа № 522/18910/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/18910/18
Головуючий в 1 інстанції: Єршова Л.С.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 березня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ДАБІ в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову за №582 від 11.10.2018р. про визнання винним власника нежитлового приміщення офісу АДРЕСА_1, ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.11 ст.96 КУпАП, та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 шляхом накладення штрафу у розмірі 51 000грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11.10.2018р. посадовими особами УДАБК прийнято постанову за №582, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, як власника нежитлового приміщення офісу АДРЕСА_1, передбаченого ч.11. ст.96 КУпАП.

Позивач зазначає, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, не отримував протоколу про порушення правил містобудування, не надавав особистих пояснень, оскільки на час проведення перевірки перебував за межами території України, відтак був позбавлений права на правовий захист під час розгляду щодо нього справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, позивач зазначив, що під час розгляду справи посадовою особою ДАБІ були грубо порушені норми законодавства, оскільки не було належним чином з'ясовано обставини, що мають значення для прийняття правомірного рішення, не досліджено достатньо доказів для визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 11 ст. 96 КУпАП. Також, позивач не вважає себе винним, оскільки з 25.09.2018р., тобто до початку перевірки, власником вказаного приміщення є TOB "К-ІНВЕСТ КОРПОРЕЙТ", що підтверджується витягом з державного реєстру. Отже, на думку позивача, не маючи права власності на вказане вище приміщення, а також фізично не перебуваючи на території України в період, у який відбулося зазначене правопорушення, не міг експлуатувати це приміщення і відповідно не є суб'єктом вчинення даного правопорушення.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 березня 2019р. позов задоволено.

Постанову головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту ДАБІ в Одеській області Распоровської О.В. по справі про адміністративне правопорушення від 11.10.2018р. №582, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.11 ст.96 КУпАП України, та накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51000грн., скасовано.

Справу про притягнення ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за порушення ч.10 ст.39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", закрито.

В апеляційній скарзі ДАБІ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не було вчасно повідомлено про перевірку та розгляд матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності, тому, він був позбавлений надати пояснення по справі. Крім того, суд врахував, що в постанові про адміністративне правопорушення №582 від 11.10.2018р. відповідачем було допущено технічну помилку, оскільки визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.11 ст.96 КУпАП ОСОБА_2, а стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000грн. накладено на громадянку ОСОБА_3, що є додатковою підставою для скасування вказаної постанови.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судовою колегією встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу ДАБІ України за №976 від 8.09.2015р., скарги ОСОБА_5 та направлення для проведення позапланового заходу за №884 від 27.09.2018р. головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області Распоровською О.В. проведено позапланову перевірку дотримання суб`єктом містобудування ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті щодо виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами вказаної перевірки, 27.09.2018р. головним інспектором УДАБІ складено акт перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, у висновках якого встановлено, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1. експлуатується без введення в експлуатацію в установленому законом порядку, чим порушено ч.10 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі встановлених порушень, 2.10.2018р. головним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким власником ОСОБА_2 приміщення за вище вказаною адресою експлуатується без введення в експлуатацію, чим скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.96 КУпАП України.

В подальшому, 11.10.2018р. головним інспектором УДАБІ прийнято постанову за №582, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.11 ст.96 КУпАП України, та накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000грн..

Перевіряючи правомірність дій та рішень ДАБІ, з урахуванням підстав, за якими позивач пов'язує їх незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 25.11.1997р. №6-зп вказав, що ст.55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії та бездіяльність.

Разом з тим, Конституційний Суд України у зазначеному вище рішенні вказав, що ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

За приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За визначенням п.8 ч.1 ст.4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частинами 1 та 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З системного аналізу вказаних норм випливає, що на позивача покладається обов'язок доведення порушення його прав, свобод та інтересів з боку суб'єкта владних повноважень та необхідність їх судового захисту у зв'язку з настанням певних наслідків протиправної поведінки відповідача, а суб'єкт владних повноважень повинен довести законність та обґрунтованість прийнятого рішення, вчинених дій або допущеної бездіяльності.

При з'ясуванні статусу позивача як "потерпілого", суд апеляційної інстанції керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття "потерпілий" має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до ст.35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає:

a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви;

або

b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Таким чином, право особи на звернення до ЄСПЛ пов'язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). В контексті ст.34 Конвенції слово "жертва" означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, ст.34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 7 листопада 2011)

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до ст.34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід "зачіпає його безпосередньо" (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27 квітня 2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів; особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, предметом розгляду даної справи є постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що адміністративна відповідальність становить особливий вид юридичної відповідальності. Адміністративній відповідальності властивий ряд специфічних рис, які відрізняють її від інших видів юридичної відповідальності. Традиційно правову відповідальність пов'язують із застосуванням заходів державного примусу, розглядають її як передбачену санкціями правових норм реакцію на правопорушення, як реалізацію, застосування і здійснення санкцій. Застосування заходів юридичної відповідальності тягне для правопорушника обтяжливі наслідки майнового, морального, особистісного чи іншого характеру, які він зобов'язаний перетерпіти і фактично перетерпіває. Тим самим правопорушник "тримає відповідь" перед державою за неправомірну поведінку.

Отже, саме санкція передба чає юридичні наслідки для суб'єкта за виконання чи невиконання правила поведінки, передбаченого диспозицією цієї норми.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративну відповідальність у вигляді штрафу застосовано до ОСОБА_3.

На підставі аналізу вищенаведених норм матеріального права та юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки санкції постанови за №582 по справі про адміністративне правопорушення від 11.10.2018р. не застосовані безпосередньо до ОСОБА_2, то вказана постанова не порушує його прав, свобод або законних інтересів, про які він може просити суд.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови №582 від 11.10.2018р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 шляхом накладення штрафу у розмірі 51 000грн..

Окремо судова колегія вважає за необхідне зазначити, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності в оскаржуваної постанові "технічної помилки".

В даному випадку, суд фактично прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_3, які не були залучені до участі у справі, що згідно п.4 ч.3 ст.317 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можливо вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 272, 315, 317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 березня 2019р. - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення, остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв