Справа № 480/169/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2019 р. Справа №480/169/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Проценка О.А.,
відповідача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Північно-Східне МУ ПВКПП Міністерства юстиції України ), в якій просив:
1) визнати дії відповідача щодо відмови у перегляді розміру посадового окладу та видачі відповідної довідки для перерахунку пенсії протиправними;
2) зобов`язати відповідача переглянути розмір посадового окладу ОСОБА_1 , виходячи з тарифного коефіцієнта - 51, і видати відповідну довідку для перерахунку пенсії.
Свої вимоги мотивував тим, що відмова відповідача у видачі нової довідки для перерахунку пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки останньою займаною посадою позивача у період з 18.08.1992 по 04.10.1995 при проходженні служби в органах внутрішніх справ була «начальник відділу по виконанню покарань УМВС України в Сумській області» та відповідно до наказу УМВС від 20.05.1994 №142 позивач очолював систему виконання покарань на регіональному рівні, будучи наділеним відповідними організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функції по відношенню до всіх підпорядкованих йому установ виконання покарання області.
У зв`язку з цим прирівняння відповідачем його посади до посади начальника самостійного відділу лише за назвою, без урахування інших кваліфікаційних характеристик раніше займаної посади, зокрема, розміру посадового окладу, рівня організаційно-функціональних повноважень та статусу відділу (як самостійного або у складі), в якому позивач працював, вважає протиправним.
Ухвалою суду від 23.01.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач надіслав відзив на позов (а.с.39-42), в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відмічає, що оскільки ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника відділу по виконанню покарань УМВС України в Сумській області, аналогічною за назвою посадою згідно Схеми тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України та міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №685/5, є посада «начальник самостійного відділу», для якої встановлений 35 мінімальний тарифний розряд. Тому, при складанні довідки позивачу про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, посадовий оклад був визначений у розмірі 6630,00грн. відповідно до 35 тарифного розряду за посадою «начальник самостійного відділу».
Вважає, що прирівняння посади позивача здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства України, а переглянути розмір посадового окладу ОСОБА_1 , виходячи з мінімального тарифного розряду - 51, і видати відповідну довідку для перерахунку пенсії відсутні законні підстави, оскільки зазначений розряд встановлений для посади «начальник міжрегіонального управління», яка не є аналогічною за назвою до посади начальника відділу по виконанню покарань УМВС України в Сумській області, з якої позивач був звільнений.
Позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.46-48), в якій не погоджується з висновками відповідача, викладеними у відзиві, оскільки його остання займана посада на момент звільнення (начальник відділу по виконанню покарань управління Міністерства внутрішніх справ) суттєво відрізняється за статусом та організаційно-розпорядчими функціями від посади, до якої її було прирівняно згідно з наказом Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №686/5 (начальник самостійного відділу) відповідачем У відповіді на відзив просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 18.02.2019 за заявою позивача ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 06.03.2019 (а.с.55).
В судовому засіданні 06.03.2019 було оголошено перерву до 21.03.2019 з метою надання часу сторонам для підготовки та подання до суду додаткових доказів та пояснень (а.с.71-72).
Від відповідача надійшло пояснення (а.с.76-78), в якому наголосив на тому, що прирівняння посади позивача на час його звільнення до посади «начальника самостійного відділу», саме за аналогічною за назвою посади, здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, наказ Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №685/5. Просив відмовити у задоволенні позову.
Позивач також подав письмові пояснення (а.с.80-108), в яких, з урахуванням поданих доказів, зазначив, що прирівняння займаної ним посади на момент звільнення відповідачем лише за назвою, без урахування класифікаційних характеристик є неправомірним та призводить до зменшення йому гарантованого розміру пенсійного забезпечення, ставить в нерівне становище в порівнянні з іншими суб`єктами, яким тарифний коефіцієнт призначений вищий.
Судове засідання 21.03.2019 було відкладено на 15.04.2019 з метою витребування додаткових доказів у Управління Міністерства внутрішніх справ України (а.с.109).
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та письмових поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.
В судовому засіданні було встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 20.11.1981 по 04.10.1995 (а.с.9, 134, 149-161).
Згідно наказу Управління внутрішніх справ Сумської області від 15.08.1992 №68 о/с (а.с.149) за попереднім погодженням з Головним управлінням по виконанню покарань Міністерством внутрішніх справ України (а.с.125) позивач був призначений з 18.08.1992 на посаду начальника відділу по виконанню покарань УВС.
З 04.08.1995 позивач був увільнений від посади згідно наказу від 05.08.1995 та залишений у розпорядженні УМВС України в Сумській області (а.с.153), а згодом відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 09.10.1995 №112 о/с ОСОБА_1 , залишеного у розпорядженні УМВС в Сумській області по посаді начальника відділу по виконанню покарань, звільнено зі служби з 04.10.1995 (а.с.134).
Як встановлено в судовому засіданні на час звільнення позивача зі служби, вказаний відділ виконував завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань на території області та входив до структури органів Міністерства внутрішніх справ України, у складі якого, як центральний орган, функціонувало Головне управління виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України.
Зі змісту положення про відділ виправно-трудових установ УВС Сумського облвиконкому, затвердженого наказом УВС №05 від 14.01.1981 (а.с.135-149) (далі Положення про відділ), юрисдикція відділу поширювалась на всю область, а структура та штати відділу виправно-трудових установ області затверджувалась Міністерством внутрішніх справ (п.1.4 положення).
Указом Президента України № 344/98 від 22.04.1998, на базі Головного управління виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України, що ліквідовувався, утворено Державний департамент України з питань виконання покарань як центральний орган виконавчої влади з тимчасовим підпорядкуванням його МВС України. При цьому, цей Департамент став правонаступником Головного управління виконання покарань МВС України, а для забезпечення виконання його завдань утворені територіальні органи управління (відділи) в Автономній Республіці Крим, областях, в місті Києві та Київській області, місті Севастополі.
На виконання Указу Президента України від 12 березня 1999 року №248/99 , наказів МВС України № 300 та Державного Департаменту України з питань виконання покарань №20 від 14 квітня 1999 року для забезпечення діяльності кримінально-виконавчої системи наказом Управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 27 квітня 1999 року було виведено з підпорядкування УМВС України в Сумській області відділ по виконанню покарань, виправно-трудові колонії № 116, 66, 56, 72, лікувально-трудовий профілакторій №16, слідчий ізолятор № 1 м. Сум, інспекції випраних робіт міськрайорганів; особові справи працівників, які переведені на службу в органи кримінально-виконавчої системи з органів внутрішніх справ, передані до кадрового апарату відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області (а.с.10-11).
В подальшому, у 2010 році Державний департамент України з питань виконання покарань перетворений у Державну пенітенціарну службу України, яка у травні 2016 року ліквідована, а її функції покладено на Міністерство юстиції України, у структурі якого створена Державна кримінально-виконавча служба України.
На даний час позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області) та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
У зв`язку з виникненням у позивача права на перерахунок пенсії Північно-Східним МУ ПВКПП Міністерства юстиції для здійснення такого перерахунку складена довідка про розмір грошового забезпечення від 24.04.2018 №6643 (а.с.113), у якій посадовий оклад вказаний в сумі 6630,00 грн., оклад за спеціальним званням - 1410,00 грн., надбавка за вислугу років - 3618,00грн.
При цьому, розмір посадового окладу був визначений відповідачем відповідно до Схеми тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України та міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №685/5, за посадою «начальник самостійного відділу», як таку, що прирівняна до посади «начальника відділу по виконанню покарань УМВС України в Сумській області», з якої був звільнений позивач згідно наказу Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №686/5.
Позивач, не погоджуючись із зазначеним у довідці розміром посадового окладу, звернувся із заявами до Північно-Східного МУ ПВКПП Міністерства юстиції України та до Міністерства юстиції України, у яких просив переглянути посадовий оклад та видати нову довідку.
Листом від 16.05.2018 №22-714-18/КОЛ-280 (а.с.15-16) відповідач, з посиланням на наказ Міністерства юстиції України № 686/5 від 13.03.2018, повідомив про відсутність підстав для перегляду розміру посадового окладу, зазначеного у довідці про грошове забезпечення для перерахунку пенсії.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Постанова №103), було визначено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. N 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
У зв`язку з підвищенням грошового забезпечення осіб, які проходять службу в органах виконання кримінальних покарань та пробації, у осіб, які проходили службу в цих органах та отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії.
Для здійснення такого перерахунку, відповідні державні органи у відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі Порядок №45) на підставі списків головних управлінь Пенсійного фонду України, готують довідки про розмір грошового забезпечення за встановленою формою.
Враховуючи зазначені вище норми відповідачем до ГУ ПФУ в Сумській області було направлено довідку для перерахунку пенсії позивачу від 24.04.2018 №6643 (а.с.113, зворот). При цьому, у довідку, керуючись наказом Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №686/5 відповідач, останню займану посаду позивача прирівняно до посади «начальника самостійного відділу» - як аналогічну посаду за назвою.
Дійсно, на виконання вимог Постанови №103 щодо забезпечення підготовки довідок про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», наказом Міністерства юстиції України № 686/5 від 13.03.2018, затверджений, окрім інших, «Перелік посад осіб рядового і начальницького складу органів, підрозділів, закладів та установ виконання покарань МВС, які прирівнюються до існуючих посад Державної кримінально-виконавчої служби України».
Відповідно до вказаного Переліку, посади начальницького складу територіальних органів Головного управління виправно-трудових установ (ГУ ВТУ МВС), Головного управління виконання покарань (ГУВП) прирівняні до аналогічних за назвою посад, визначених для міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
В той же час, враховуючи зазначені вище норми Постанови №103, перерахунок пенсії повинен був бути здійснений з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби.
В свою чергу відповідно до п.6 Порядку №45, відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.
Тобто за приписами даних норм назва посади є лише одним з критеріїв, однак, не єдиним та не основним, який відповідач мав врахувати для визначення посади «відповідною» або «аналогічною». Північно-Східне МУ ПВКПП Міністерства юстиції України, відповідно до вказаних норм чинного законодавства зобов`язано було врахувати всі класифікаційні характеристики посади, при чому, не лише назву, а й посадовий оклад, функціональність та організаційний рівень відділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо), чого зроблено не було.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач перед звільненням проходив службу у відділі по виконанню покарань УМВС та 04.08.1995 увільнений від посади начальника відділу по виконанню покарань УМВС, а 04.10.1995 звільнений, як такий, що залишений в розпорядженні УМВС по посаді начальника відділу по виконанню покарань (а.с.134,149,135 (зворот).
Як вбачається з Положення про відділ (а.с.135), відділ по виконанню покарань УМВС був структурним підрозділом УМВС України в Сумській області та виконував функції щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.
На центральному рівні, вказані функції виконувало Головне управління виконання покарань, яке було структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України.
З метою вдосконалення системи виконання покарань, Головне управління виконання покарань було ліквідовано, його функції передані новоствореному органу Державному департаменту України з питань виконання покарань, у структурі якого діяли утворені територіальні органи (управління/відділи). До цих територіальних органів були переведені працівники, які проходили службу у підрозділах УМВС, що входили до кримінально-виконавчої системи, та передано майно, що знаходилось у користуванні цих підрозділів.
Наведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що відділ по виконанню покарань УМВС, в якому працював позивач, був територіальним органом Головного управління виконання покарань МВС України.
Про вказане також свідчить те, що згідно п.1.3 Положення про відділ начальник відділу призначається та звільняється за погодженням з Головним управлінням виконанню покарань МВС. Саме за таким погодженням і був призначений позивач (а.с.125).
Як вбачається з функціональних обов`язків начальника Відділу, вказаних у Положенні про відділ, з урахуванням наказу від 20.05.1994 №142 «Про організаційно-штатні питання по УВС» (а.с.13-14), позивач, який займав посаду начальника відділу, був наділений відповідними організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями по відношенню до всіх підпорядкованих йому установ виконання покарань всієї області, та які є фактично тотожними з повноваженнями начальника міжрегіонального управління (а.с.22-24).
Як уже зазначалось, за змістом Переліку посад осіб рядового і начальницького складу органів, підрозділів, закладів та установ виконання покарань МВС, які прирівнюються до існуючих посад Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 686/5 від 13.03.2018, посади начальницького складу територіальних органів Головного управління виконання покарань прирівняні до аналогічних за назвою посад, визначених для міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Отже, беручи до уваги те, що на момент звільнення зі служби ОСОБА_1 обіймав посаду «начальника відділу» у територіальному органі Головного управління виконання покарань відділі по виконанню покарань УМВС, з урахуванням підпорядкування, місця даного відділу у структурі органів виконання покарань, його посада за сукупністю класифікаційних характеристик має бути прирівняна до аналогічної (відповідної) посади, а саме: «начальник територіального органу міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції».
Таким чином, враховуючи вищевикладене, відмова Північно-Східного МУ ПВКПП Міністерства юстиції України у перегляді розміру посадового окладу та видачі відповідної довідки для перерахунку пенсії позивачу, не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не ґрунтується на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.
За наведених обставин, суд погоджується з доводами позивача про протиправність дій відповідача щодо відмови у перегляді посадового окладу, вказаного у довідці про грошове забезпечення для перерахунку пенсії та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
В той же час, позовна вимога ОСОБА_1 стосовно зобов`язання Північно-Східного МУ ПВКПП Міністерства юстиції України переглянути розмір посадового окладу позивача, виходячи з тарифного коефіцієнта 51 та видати відповідну довідку для перерахунку пенсії, на переконання суду, є недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного ґрунтовного пояснення чи доказу на підтвердження того, що саме такий тарифний коефіцієнт посадового окладу має бути визначений у довідці про грошове забезпечення для перерахунку пенсії.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на те, що позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача є неточною, а позовна вимога про зобов`язання вчинити дії є недоведеною, з метою повного та ефективного захисту прав та інтересів ОСОБА_1 на захист яких поданий позов, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною відмову відповідача у перегляді розміру посадового окладу та видачі відповідної довідки для перерахунку пенсії позивачу, викладену у листі №22-714-18/КОЛ-280 від 16.05.2018, та зобов`язати відповідача видати довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу, виходячи з розміру грошового забезпечення, встановленого за відповідною посадою - начальника Північно-Східного МУ ПВКПП Міністерства юстиції України.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною відмову Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України у перегляді розміру посадового окладу та видачі відповідної довідки для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладену у листі № 22-714-18/КОЛ-280 від 16.05.2018.
Зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України видати довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розміру грошового забезпечення, встановленого за відповідною посадою - начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22.04.2019.

Суддя І.Г. Шевченко