Справа № 420/914/19
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/914/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) справу ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати дії Головного управління Держгеокадастру у Одеській області щодо відмови видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки, оформленої листом Головного управління Держгеокадастру у Одеській області за № М-13550/0-7702/0/37-18 від 29.10.2018 року за клопотанням ОСОБА_1 від 02.10.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) протиправними; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Одеській області ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за заявою ОСОБА_1 від 02.10.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що будь-які перешкоди для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у відповідача відсутні, підстави для відмови не відповідають законодавству, порушують права позивача на першочергове право на отримання земельної ділянки, передбачене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Системний аналіз правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, при цьому чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Відмова відповідача в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є незаконною, та такою, що порушує принципи земельного законодавства, передбачені статтею 5 ЗК України.

Представником Головного управління Держгеокадастру у Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що Головним управлінням, з дотриманням вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України, листом № М-11350/0-7702/0/37-18 від 29.10.2018 року відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населеного пункту), яку бажає отримати позивач, оскільки наказом від 18.09.2018 року № 77 затверджений перелік земельних ділянок, право оренди, на які виставляється на земельні торги окремими лотами та зазначена земельна ділянка вже включена до переліку. Наявність у чинному законодавстві обмежень щодо передачі у користування земельної ділянки, віднесеної до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Реалізуючи державну політику в сфері земельних відносин, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України та цілком правомірно наказом від 12.09.2018 року № 219 включило спірну земельну ділянку до переліку земельних ділянок, права оренди яких буде виставлятися на земельні торги окремими лотами. При цьому, суд не може вирішувати питання віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, яке відноситься до дискреційних повноважень цих органів.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що ані на день звернення позивача до відповідача із клопотанням, ані станом на теперішній час, спірна земельна ділянка не є переданою в оренду, жодні речові права на неї не зареєстровані. Жодного факту підтвердження виставлення спірної земельної ділянки на земельні торги у відповідача не має. До цього часу земельна ділянка не є сформованою, не має кадастрового номеру, не визначені межі земельної ділянки та її площа, не внесена інформація щодо неї до Державного земельного кадастру. Включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги не є законною підставою для відмови позивачу у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою суду від 18 березня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1, повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1, як учасник бойових дій, засобами поштового зв'язку, звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), до якого додано копію паспорту громадянина України, копію ідентифікаційного коду, графічні матеріали та копію посвідчення - учасника бойових дій (а.с. 49-52).

Клопотання ОСОБА_1 зареєстровано в Головному управлінні Держгеокадастру в Одеській області за № М-1355-/0/36-18 від 05.10.2018 року.

За результатами розгляду вказаного клопотання позивача Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області листом від 29.10.2018 року № М-13550/0-7702/0/37-18 надано відповідь, у якому зазначено, що відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра України - міністра регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 № 37732/0/1-14 та наказу Держземагентства України від 15.10.2014 № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014» Головним управлінням Держземагентства в Одеській області наказом від 18.09.2014 № 77, із змінами від 12.09.2018 № 219, затверджений перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами, і до якого включена земельна ділянка, що вказана в заяві. Посилаючись на ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України, Головним управління Держгеокадастру в Одеській області відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки (а.с. 55).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 ЗК України продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 136 ЗК України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу. Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови. Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Таким чином, з аналізу приписів ст. 136 ЗК України слідує, що наявність у чинному законодавстві України обмежень щодо передачі у користування земельної ділянки, віднесеної до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Рішенням тридцять четвертої сесії сьомого скликання Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 07.09.2018 року №229-VII «Про участь у земельному аукціоні» вирішено запропонувати включити земельну ділянку орієнтовною площею 200 га, яка розташована на території Дивізійскої сільської ради та є землею державної власності до переліку земельних ділянок, які пропонуються для продажу права оренди вказаної земельної ділянки на земельних торгах терміном на 7 років (а.с. 54).

07 вересня 2018 року до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшло клопотання Дивізійскої сільської ради від 07.09.2018 року № 182, щодо включення земельної ділянки орієнтовною площею 200 га, яка розташована на території Дивізійскої сільської ради та є землею державної власності до переліку земельних ділянок, які пропонуються для продажу права оренди вказаної земельної ділянки на земельних торгах терміном на 7 років, до якого додано рішення Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 07.09.2018 року № 229-VII (а.с. 53).

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 219 від 12.09.2018 року «Про доповнення переліку земельних ділянок» доповнено перелік земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами згідно додатку № 1, затвердженого наказом Головного управління Держземагенства в Одеській області «Про затвердження переліку земельних ділянок» № 77 від 18.09.2014, до якого, зокрема, включено земельну ділянку орієнтовною площею 200,00 га на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) (а.с. 56-59).

При цьому, як вбачається з наданих до суду графічних матеріалів, земельна ділянка орієнтовною площею 200,00 га на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), яку включено до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 219 від 12.09.2018 року охоплює в тому числі земельну ділянку щодо якої позивачем було подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 52, 58-59).

Таким чином, на момент надання Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області відповіді позивачу, дану земельну ділянку вже було включено до переліку земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами, а тому встановлені обставини свідчать про обґрунтованість посилань відповідача - суб'єкта владних повноважень на положення ч. 3 ст. 136 ЗК України, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 02 жовтня 2018 року по справі № 806/3708/15.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 136 ЗК України передбачено, що у переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, окремими лотами зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та прав на них, які виставляються на земельні торги, визначається організатором земельних торгів і заборона щодо відчуження встановлена саме на ті земельні ділянки, які включені до Переліку. Разом з цим, до вказаного Переліку може бути включено земельну ділянку лише за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку, оскільки об'єктом продажу на аукціоні може бути земельна ділянка, яка є об'єктом цивільних прав.

Судом встановлено, що згідно Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу прав на них на земельних торгах, затвердженого Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 77 від 18.09.2014 року (доповненого згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 219 від 12.09.2018 року), земельна ділянка, орієнтовною площею 200,00 га на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3, тобто є сформованою земельною ділянкою.

При цьому, ділянка орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), за графічними матеріалами, поданими в якості додатку до клопотання ОСОБА_1 (а.с. 52), є частиною загального масиву земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 200 га, за кадастровим номером НОМЕР_3, згідно викопіювання з Схем поділу земель (а.с. 58-59).

Згідно ст.. 1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 30 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), кадастровий номер земельної ділянки складається з таких структурних елементів:

НКЗ : НКК : НЗД, де НКЗ - номер кадастрової зони, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку; НКК - номер кадастрового кварталу, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку; НЗД - чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу (максимальна кількість земельних ділянок у межах кадастрового кварталу становить 9999). Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки відокремлюються один від одного двокрапкою.

Згідно п. 34 вказаного Порядку номер кадастрового кварталу складається з таких структурних елементів: НКЗ : НКК, де НКЗ - дванадцятизначний номер кадастрової зони (максимальна кількість кадастрових зон становить 99), в якому останні дві цифри відокремлюються від перших десяти двокрапкою; НКК - тризначний номер кадастрового кварталу в межах кадастрової зони (максимальна кількість кадастрових кварталів у межах кадастрової зони становить 999). Для нумерації кадастрової зони за межами адміністративно-територіальних одиниць використовується значення : 00. Структурні елементи номера кадастрової зони і кварталу відокремлюються один від одного двокрапкою.

Таким чином, земельна ділянка державної форми власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 200 га, за кадастровим номером НОМЕР_3, є ділянкою окремого кадастрового кварталу в межах визначеної кадастрової зони, тоді як чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу (НЗД) буде присвоюватися земельним ділянкам в рамках поділу зазначеного кадастрового кварталу.

Тобто земельна ділянка орієнтовною площею 200 га, за кадастровим номером НОМЕР_3, є вже сформованою ділянкою земельного масиву окремого кадастрового кварталу, складовою частиною якої є земельна ділянка орієнтовною площею 2,0 га, а тому доводи позивача щодо того, що земельна ділянка, щодо якої ним подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) несформована, є необґрунтованими.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 219 від 12.09.2018 року є чинним та позивачем в судовому порядку не оскаржувався та не є предметом оскарження в даній справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розглядаючи клопотання ОСОБА_1 від 02.10.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а доводи позивача щодо того, що відмова відповідача в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є незаконною, та такою, що порушує принципи земельного законодавства, передбачені статтею 5 ЗК України є необґрунтованими та спростовуються зібраними по справі доказами.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відмова відповідача порушує його права на першочергове право на отримання земельної ділянки, передбачене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки, з матеріалів справи вбачається, що відмовляючи у наданні дозволу на розробку землеустрою щодо відведення безоплатно у власність конкретної земельної ділянки, з підстав того, що вона вже включена до переліку земельних ділянок права оренди, на які виставляються на земельні торги окремими лотами, не свідчить про порушення першочергового права позивача на відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, яке він має право реалізувати, відповідно до п. 14 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 78, 90, 242-246, 250, 255, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання дій Головного управління Держгеокадастру у Одеській області щодо відмови видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки, оформленої листом Головного управління Держгеокадастру у Одеській області за № М-13550/0-7702/0/37-18 від 29.10.2018 року за клопотанням ОСОБА_1 від 02.10.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) протиправними; зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Одеській області ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за заявою ОСОБА_1 від 02.10.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), - в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.