Справа № 229/758/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №229/758/17

адміністративне провадження №К/9901/39005/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 20 квітня 2017 року (головуючий суддя Петров Є.В.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року (головуючий суддя Блохін А.А., судді: Гаврищук Т.Г., Сухарьок М.Г.) у справі №229/758/17 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці (надалі також - Управління), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління про припинення виплати пенсії та зобов'язати поновити виплату пенсії на пільгових умовах з 18 листопада 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14 вересня 2016 року йому було призначено пенсію за віком, яку він отримав у вересні і жовтні 2016 року. Проте, 6 грудня 2016 року отримав рішення відповідача від 18 листопада 2016 року №179917 «Про призупинення виплати пенсії за віком». Підставою для прийняття зазначеного рішення, був факт недостатності стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. Управлінням було виключено зі страхового стажу періоди роботи позивача в Російській Федерації за певні періоди з тих причин, що на запит відповідача до РФ про ведення перевірки стажу отримано відповідь, що вказані підприємства фактично не знаходяться на території Республіки Алтай, та місцезнаходження названих підприємств невідоме, підприємства зняті з обліку у зв'язку з призупиненням діяльності з 2 квітня 2014 року. Такі дії на думку позивача є протиправними, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 20 квітня 2017року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, позов задоволено. Рішення першого заступника начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області від 18 листопада 2016 року №179917 скасовано. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Дружківці Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 18 листопада 2016 року.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.

На підставі наданих документів про підтвердження наявного трудового стажу, відповідачем 23 серпня 2017 року позивачу призначено пенсію за віком (робота за списком 2).

Згідно розпорядження відповідача №179917 від 14 вересня 2016 року позивачу перераховано розмір пенсії через зміну надбавки.

Рішенням відповідача від 18 листопада 2016 року №179917 позивачу призупинено виплату пенсії до отримання позитивних відповідей про стаж роботи набутий в РФ.

Зазначене рішення мотивовано тим, що із страхового стажу вилучено періоди роботи в Російській Федерації з 15 липня 2004 року по 13 серпня 2004 року, з 1 вересня 2005 року по 30 вересня 2005 року в ООО «СибТрансСтрой», з 1 липня 2006 року по 31 липня 2006 року, з 26 лютого 2007 року по 11 травня 2007 року, з 7 грудня 2007 року по 17 березня 2008 року, з 5 березня 2009 року по 17 липня 2009 року, з 1 жовтня 2010 року по 25 жовтня 2010 року, з 18 січня 2011 року по 29 квітня 2011 року в ООО «Новострой» у зв'язку з тим, що на запити до РФ про проведення перевірки стажу отримано відповідь, що вказані підприємства фактично не знаходяться на території Республіка Алтай та про місце їх знаходження невідомо, одночасно було повідомлено, що ці підприємства були зняті з обліку у зв'язку з призупиненням діяльності з 2 квітня 2014 року.

Суди вказали, що згідно даних трудової книжки НОМЕР_1, ОСОБА_1 працював з 15 липня 2004 року по 13 серпня 2004 року, з 1 вересня 2005 року по 30 вересня 2005 року в ООО «СибТрансСтрой», з 1 липня 2006 року по 31 липня 2006 року, з 26 лютого 2007 року по 11 травня 2007 року, з 7 грудня 2007 року по 17 березня 2008 року, з 5 березня 2009 року по 17 липня 2009 року, з 1 жовтня 2010 року по 25 жовтня 2010 року, з 18 січня 2011 року по 29 квітня 2011 року в ООО «Новострой».

Оскільки відомості про стаж роботи ОСОБА_1, достовірність яких не оспорювалась при призначенні пенсії, підтверджуються записами в трудовій книжці, довідками про заробітну плату для обчислення пенсії, які знаходяться в його пенсійній справі, наданими позивачем індивідуальними відомостями про страховий стаж і нарахованих страхових внесках на обов'язкове пенсійне страхування ( Форма СЕВ - 4-2 ГУ-УПФР в г. Горно-Алтайское), суди дійшли висновку, що УПФУ в м. Дружківці не мало законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та прийняти нову постанову про відмову в позові. Касаційна скарга обґрунтована фактично тими обставинами, які стали підставою для зупинення виплати пенсії позивачу і неможливість проведення перевірки обґрунтованості видачі довідок.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Позивачу призначено пенсію відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Саме пункт 1 частини першої статті 49 Закону №1058-IV відповідач зазначає, як підставу для зупинення виплати пенсії позивачу.

Натомість, за встановленими судами обставинами, які не спростовані доводами касаційної скарги, факту подання позивачем документів, які містять недостовірні відомості не встановлено. Має місце неможливість проведення зустрічної перевірки з огляду на припинення діяльності підприємств, що не є тотожним поданню недостовірних відомостей.

При цьому, не заперечуючи проти права органів, що призначають пенсію, перевіряти обґрунтованість видачі документів, слід зазначити, що така перевірка як і право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення документів, проводиться до моменту призначення пенсії і таке право не повинно нівелювати обов'язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за N 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Наявність сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. При цьому виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей, а не виникнення сумнівів і проведення перевірки, є підставою для припинення виплати пенсії. Відсутність підприємств за місцезнаходженням, а так само і відсутність документів по цьому підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки відомості про стаж роботи ОСОБА_1, достовірність яких не оспорювалась при призначенні пенсії, підтверджуються записами в трудовій книжці, довідками про заробітну плату для обчислення пенсії, які знаходяться в його пенсійній справі, наданими позивачем індивідуальними відомостями про страховий стаж і нарахованих страхових внесків на обов'язкове пенсійне страхування (Форма СЕВ - 4-2 ГУ-УПФР в г. Горно-Алтайское). Недостовірність таких відомостей відповідачем встановлена не була, а тому у Управління не було законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки правова оцінка таким доводам судами попередніх інстанції надана у відповідності з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі №229/758/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду