Справа № 2040/8284/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 2040/8284/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.12.18 року по справі № 2040/8284/18

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області

про стягнення заробітної плати, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- стягнути з держави в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області повну заробітну плату за серпень - грудень 2014 року;

- стягнути з держави в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області моральну шкоду за не виплачену заробітну плату у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних позивач зазначив, що 18.07.2014 добровільно вступив на службу до патрульної служби міліції особливого призначення "Азов" Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області. 18.08.2014 ОСОБА_1 відкомандировано до м. Маріуполь Донецької області, де пробув там до 09.12.2014. Проте, будь-яких грошових коштів за вказаний період не отримував, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_1 не виплачену заробітну плату за липень - грудень 2014 року в розмірі 42052,45 (сорок дві тисячі п'ятдесят дві) грн 45 коп. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справи, оскільки кошти ОСОБА_1 були отримані матеріально-відповідальною особою під звіт відповідно до договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Зазначає, що подвійне нарахування заробітної плати є неможливим та призведе до нераціонального використання державного бюджету.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Суд апеляційної інстанції розглядяє справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 656 о/с від 18.07.2014 ОСОБА_1 призначено міліціонером батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Азов" Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

У зв'язку з передачею полку патрульної служби міліції особливого призначення "Азов" у підпорядкування Національної гвардії України, наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 1157 о/с від 18.12.2014 молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Гарпун" звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "з" (у зв'язку з переводом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації).

Згідно довідки про суми грошового забезпечення та інших виплат, що були нараховані та виплачені Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 861 від 30.11.2018 позивачу за період із серпня 2014 року по грудень 2014 року належить до виплати грошові кошти в розмірі 42052,45 грн.

Вважаючи свої права порушеними, оскільки будь-яких грошових коштів за вказаний період позивач не отримував, останній звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано до суду жодних доказів виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 2014 року по грудень 2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 частини 7 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статтею 1 Закону України "Про оплату праці", статтею 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати відноситься: основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно статті 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до абзацу 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позивач зазначає, що із доказів про нараховані доходи за спірний період має лише довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за період з 01.08.2014 по 18.12.2014, яка видана управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 701 від 03.11.2017. Проте, в ній зазначено лише про премію. Будь-які відомості про нараховану та виплачену заробітну плату за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року у ОСОБА_1 відсутні.

Доводи апелянта про те, що кошти ОСОБА_1 були отримані матеріально - відповідальною особою під звіт відповідно до договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, на підтвердження вказаного представником Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області надано до суду доручення за підписом командира БПСМОП "Азов" ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_2

Водночас, зазначене доручення не може слугувати доказом, який би свідчив про отримання позивачем грошових коштів з липня 2014 року, оскільки не міститься підпису ОСОБА_1

Крім того, надані відповідачем розрахункові листи за липень - грудень 2014 року можуть лише підтвердити факт нарахування позивачу грошового забезпечення за спірний період, а не факт того, що ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Проте, в порушення вказаної правової норми під час судового розгляду справи відповідачем не надано до суду жодних доказів виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 2014 року по грудень 2014 року.

Враховуючи викладене та показники, визначені в довідці Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 861 від 30.11.2018 про суми грошового забезпечення та інших виплат, що були нараховані та виплачені позивачу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області на користь ОСОБА_1 не виплачену заробітну плату за серпень - грудень 2014 року в розмірі 42052,45 грн.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 року по справі № 2040/8284/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 25.04.2019 року