Справа № 160/2148/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Справа № 160/2148/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо невиплати нарахованої пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 136727,84 грн.;
- зобов'язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 136727,84 грн., із нарахуванням компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".
В обґрунтування позову зазначено, що на виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2018 року у справі №185/9726/17, позивачу призначено пенсію за віком з 03.07.2017 року згідно Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Проте, з моменту призначенні пенсії (03.07.2017 року) по 31.07.2018 року відповідач не здійснював виплату пенсії, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 та відсутність окремого порядку для виплати пенсії. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 11.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Від представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України. Таким чином, нарахований борг, у зв'язку з призначенням пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року, який обліковується в Пенсійному фонді України, буде виплачено за умови прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку.
Виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
У зв'язку з перебуванням судді Бондар М.В. у щорічній відпустці, розгляд справи по суті відбувся у перший робочий день судді - 18.04.2019 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2018 року у справі №185/9726/17 позов ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задоволено:

- визнано неправомірними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 03 липня 2017 року та у відмові зарахувати періоди роботи з 04.03.1991 р. по 10.11.1996 р., та з 20.11.1997 р. по 09.12.2006 р. на Гідрошахті ім. 50 років СРСР ВО «Краснодонвугілля»; на ш. «Суходольська-Східна» ВО «Краснодонвугілля» з 10.11.1996 р. по 10.01.1997 р.; на ш. «Самсонівська-Західна» СП ВАТ «Краснодонвугілля» з 14.12.2006 р. по 31.01.2015 р., ОСОБА_1;

- зобов'язано Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.03.1991 р. по 10.11.1996 р., та з 20.11.1997 р. по 09.12.2006 р. на Гідрошахті ім. 50 років СРСР ВО «Краснодонвугілля»; на ш. «Суходольська-Східна» ВО «Краснодонвугілля» з 10.11.1996 р. по 10.01.1997 р.; на ш. «Самсонівська-Західна» СП ВАТ «Краснодонвугілля» з 14.12.2006 р. по 31.01.2015 р.

- зобов'язано Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах, відповідно до ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 03 липня 2017 року.

17.12.2018 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області про виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровській області від 01.02.2018 року у справі №185/9726/17, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 призначено пенсію на пільгових умовах, відповідно до статті 14 Закону України Про пенсійне забезпечення з 03.07.2017 року та проведено нарахування пенсійних виплат за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року в розмірі 136727,84 грн. (а.с. 14).

Листом від 19.09.2018 року Д14768-18 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що йому проведено відповідне нарахування пенсії за віком та нараховано доплату за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року та зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с. 11-12).

Довідкою від 21.03.2019 року №926/04.21-09 підтверджено, що заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року складає 136727,84 грн. (а.с. 28).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати нарахованої суми пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року у сумі 136727,84 грн. протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості з виплати пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року у сумі 136727,84 грн., а лише зазначається про підставу не виплати вказаної суми, у зв'язку з відсутністю постанови Кабінету Міністрів України, яка б регулювала порядок соціальні виплати, які не виплачені за минулий період.

За положеннями статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2005 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до норм Закону №1058-IV припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону №1058-IV.

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії з моменту її призначення - 03.07.2017 року по 31.07.2018 року.

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з підстав, що не передбачені статтею 49 Закону №1058-IV.

Посилання відповідача у відповіді позивачу та у відзиві на позовну заяву на постанову Кабінету Міністрів України Кабміну від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є безпідставним, оскільки постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом №1058-IV.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Суханов та Ільченко проти України зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, яка відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є об'єктом захисту.

Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18).

Відповідно до ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яка виразилась у невиплаті нарахованої пенсії позивачу за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року є протиправною.

Водночас, приписами частини 2 статті 46 Закону №1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що заборгованість з виплати пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року не є спірним питанням у цій справі. Як зазначено відповідачем, суми пенсії за вказаний період обліковуються у відповідача, однак, не виплачуються з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України".

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року.

Відтак, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року у сумі 136727,84 грн.

Щодо вимоги позивача зобов'язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити виплату заборгованості із нарахуванням компенсації втрати частини грошових доходів (пенсії), суд зазначає про наступне.

Згідно частини другої статті 46 Закону України від 09 липня 2000 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФ України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1127/17, від 24 січня 2019 року по справі №159/1651/17 висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, оскільки пенсія не була виплачена у встановлені терміни з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у звязку з втратою частини доходів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 06.03.2019 року.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: 549008, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427) про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 136727 (сто тридцять шість тисяч сімсот двадцять сім) гривень 84 копійки.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 нараховану суму пенсії за період з 03.07.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 136727 (сто тридцять шість тисяч сімсот двадцять сім) гривень 84 копійки із нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар