Справа № 804/19775/14
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засіданняОСОБА_4
позивача представника позивача представника відповідача 1, 2 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії, -
1. 01.12.2014 ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до відповідача 1 Міністерства внутрішніх справ України, відповідача 2 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27.10.2014 за № 2239 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника міліції ОСОБА_5 заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області начальника міліції громадської безпеки, з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з постановленням на військовий облік);
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області від 04.11.2014 за № 426 о/с «По особовому складу» в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_5 заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області начальника міліції громадської безпеки, з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з постановленням на військовий облік);
- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області поновити ОСОБА_5 на публічній службі, на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області начальника міліції громадської безпеки;
- зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_5 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2014 по час поновлення на публічній службі.
3. У судове засідання 16.12.2014 прибули позивач та представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області.
5. 12.01.2015 від представника Міністерства внутрішніх справ України надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 12.01.2015 поновлено провадження в адміністративній справі.
6. У судове засідання 13.01.2015 прибули позивач, представник позивача, представник відповідачів. Надано заперечення відповідачів проти адміністративного позову.
7. Представником відповідачів заявлено клопотання про зупинення провадження у справі для надання додаткових доказів.
8. Ухвалою суду від 13.01.2015:
- витребувано від Міністерства внутрішніх справ України для огляду у судовому засіданні особову справу полковника міліції ОСОБА_5, та її копію для долучення до матеріалів справи;
- призначено судове засідання на 03.02.2015;
- клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено;
9. 29.01.2015, на виконання ухвали суду від 13.01.2015, представником Міністерства внутрішніх справ України надано копію послужного списку ОСОБА_5
10. 03.02.2015, у звязку із перебуванням головуючого судді Верба І.О. на лікарняному, справу знято з розгляду та призначено на 17.02.2015.
12. 17.02.2015 від позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання.
14. Ухвалою суду від 17.02.2015:
- призначено судове засідання на 10.03.2015;
- клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі задоволено.
15. 24.02.2015 від представника позивача надійшло клопотання про долучення копії посвідчення учасника бойових дій.
17. У судове засідання 10.03.2015 прибули представники позивача та відповідачів.
18. 10.03.2015 у судовому засіданні, представником позивача:
- надано клопотання про долучення доказів у справі;
- надано клопотання про зупинення провадження у справі, у звязку із хворобою позивача та неможливістю його прибуття у судове засідання.
19. Ухвалою суду від 10.03.2015:
- призначено судове засідання на 24.03.2015;
- клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі задоволено;
20. 20.03.2015 на виконання вимог ухвали суду представником Міністерства внутрішніх справ України надані докази у справі.
22. У судове засідання 24.03.2015 прибули позивач, представник позивача та представник відповідачів.
23. Колегією суддів на розгляд поставлено питання щодо зупинення провадження у справі. Стороні у справи не заперечили проти зупинення провадження.
25. 01.11.2018 позивачем подано до суду клопотання про поновлення провадження у справі.
29. Справа розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Верба І.О., судді Коренева А.О., Тулянцевої І.В.
30. 30.11.2018 від представника Міністерства внутрішніх справ України на електрону адресу суду надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства юстиції України.
32. 14.12.2018 від представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області України надійшло клопотання про зупинення провадження до завершення розгляду Конституційним судом України конституційного провадження.
33. У підготовче засідання, призначене на 18.12.2018, прибули позивач, представник позивача та представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області.
34. Позивачем 18.12.2018 надано уточнений адміністративний позов з наступним змістом позовних вимог (т.1 а.с.220-237):
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27.10.2014 за № 2239 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника міліції ОСОБА_5 заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки, з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з поставленням на військовий облік);
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 04.11.2014 за № 426 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника міліції ОСОБА_5 заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області начальника міліції громадської безпеки, з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з поставленням на військовий облік);
- зобов'язати МВС України та ГУМВС України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_5 на публічній службі, на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки;
- зобов'язати Головне управління МВС України в Дніпропетровській області виконати певні дії, а саме здійснити виплату ОСОБА_5 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, за період з 04.11.2014 по 01.09.2018.
35. Позивачем заявлено клопотання про допущення до негайного виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки та виплати грошового забезпечення.
36. Уточнений адміністративний позов у підготовчому засідання вручено представнику Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області.
37. З метою направлення уточненого адміністративного позову Міністерству внутрішніх справ України підготовче засідання відкладено до 22.01.2019.
38. 16.01.2019 від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області надійшов відзив на уточнений адміністративний позов із доказами його направлення сторонам у справі.
40. 24.01.2019 від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на адміністративний позов із доказами його направлення сторонам у справі.
41. 07.02.2019 до канцелярії суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.
42. 11.02.2019 у звязку з тим, що з 11.02.2019 по 12.02.2019 головуючий суддя у справі ОСОБА_1 та суддя Тулянцева І.В. приймали участь у проведенні тренінгу, справу знято з розгляду та призначено на 25.02.2019.
43. У підготовче засідання 25.02.2019 прибули позивач та представник відповідачів.
44. Представником відповідачів оголошено клопотання про залучення третьої особи, яке подано до суду 30.11.2018. Позивач заперечив проти залучення третьою особою Міністерства юстиції України.
45. Протокольною ухвалою колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьої особи.
46. Представником відповідачів оголошено клопотання про зупинення провадження в адміністративній справі, яке подано до суду 14.12.2018. Позивач заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження, зазначив, що справа може бути розглянута.
48. 25.02.2019, у зв'язку з вирішенням всіх питань, зазначених у частині другій статті 180 КАС України, ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.03.2019.
49. 04.03.2019 справу знято з розгляду у зв'язку із зайнятістю члена колегії, призначено її розгляд на 03.04.2019.
50. У судове засідання 03.04.2019 не прибув позивач та його представник, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 15.04.2019.
51. 15.04.2019 у судовому засіданні позивач та його представник, представник відповідачів підтримали обрані правові позиції.
52. Позивач вважає звільнення незаконним, таким, що суперечить змісту та вимогам Закону України «Про очищення влади», Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого ОСОБА_8 Кабінету міністрів Української PCP за № 114 від 29.09.1991, трудовому законодавству України, Конституції України та вимогам європейського законодавства, імплементованого та ратифікованого в Україні
53. Обовязковим критерієм для застосування заборони, передбаченої частиною першою статті 1 Закону України «Про очищення влади» є саме обіймання посади керівника або заступника керівника територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України у визначений законом термін часу. Інших критеріїв, окрім чітко визначених посад, Закон України «Про очищення влади», щодо працівників ОВС у частині другої статті 2 Закон не наводить.
54. Частина перша статті 3 Закону України «Про очищення влади» визначає заборону, передбачену частиною третьою статті 1 цього Закону, як таку, що застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України.
55. Головне управління МВС України в Дніпропетровській області (так як і ГУ МВС України в АР Крим, головні управлянні та управління МВС в інших областях) відносяться до територіальних підрозділів МВС України.
56. З тексту наказу МВС України № 2239 о/с від 27.10.2014 «По особовому складу» вбачається, що з органів внутрішніх справ позивача звільнено лише за те, що в період з 30.12.2011 по 04.11.2014 позивач більше одного року обіймав посаду заступника начальника територіального підрозділу МВС України, а тому застосування підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» є незаконним та неприпустимим.
57. Особи, які відповідають критеріям Закону України «Про очищення влади», мають бути звільнені саме з обійманих посад, а не зі служби. У Положенні № 114 відсутні посилання на норми Закону України «Про очищення влади», як на підставу звільнення зі служби.
58. З метою застосування норм Закону України «Про очищення влади», та у відповідності до Положення № 114, позивач мав би бути звільнений з посади заступника начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки, без звільнення з органів внутрішніх справ. У такому випадку мав би бути застосований пункт 45 Положення № 114, відповідно до якого за службовою невідповідністю, виходячи з професійних, моральних і особистих якостей або у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу позивача мали б перемістити на іншу посаду.
59. З 28.10.2014 по 28.11.2014 позивач перебував у черговій відпустці за 2014 рік, з виїздом до Закарпатської області, позивача було викликано до ГУМВС та 04.11.2014 року ознайомлено з наказами про звільнення та видано трудову книжку. Звільнення позивача фактично та юридично відбулося у період, коли він знаходився у черговій відпустці.
60. Відповідно до норм частини другої статті 1 Закону України «Про очищення влади» люстрацію має бути застосовано не до будь-якого, нічим не обмеженого кола осіб, а лише до тієї категорії осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли такому здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_9, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Разом з тим, таке очищення влади має ґрунтуватися на принципах презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності.
61. У звязку з вищевикладеним у оспорюваних наказах відповідачів взагалі відсутні посилання на будь-які докази того, що позивач є особою, яка в межах своїх посадових прав та обовязків своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяла такому здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_9, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Дії та рішення позивача за весь час обіймання ним посади заступника начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області-начальника міліції громадської безпеки були діаметрально протилежними тим, що визначені Законом України «Про очищення влади» як на підставу звільнення з посади, та були направлені, виключно, на захист честі та гідності, життя та здоровя людини, захисту майнових та немайнових прав фізичних та юридичних осіб від злочинних посягань, попередженню вчинення злочинів, виявленню та розкриттю вже вчинених злочинів, тобто, позивач виконував свої службові обовязки відповідно до Закону України «Про міліцію», Положенню про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, посадовим інструкціям та іншим нормативно-правовим та службовим актам.
62. Підтвердженням сумлінного ставлення до виконання службових обов'язків позивача є його службова характеристика та копія трудової книжки, що містить відомості про заохочення позивача під час служби в ОВС.
63. У період з 27.08.2014 по 26.09.2014 позивач на підставі наказів керівника антитерористичного центру СБУ від 06.04.2014 № 33/55Т, від 08.04.2014 № 33/75Т та наказу ГУМВС України у Дніпропетровській області № 319 о/с від 26.08.2014 виконував завдання, визначені Законом України «Про боротьбу з тероризмом», залучався до несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції в Харківській та Донецькій областях, тобто навпаки, своєю діяльністю сприяв укріпленню національної безпеки та оборони України, приймав заходи щодо протидії порушенню прав і свобод громадян, стояв на захисті честі та гідності, життя та здоровя людини.
64. Ставлення позивача до виконання своїх службових обовязків під час перебування в зоні АТО було відмічено державною нагородою України. За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України Указом Президента України № 892/2014 від 27.11.2014 позивача нагороджено медаллю «Захиснику ОСОБА_10».
65. З урахуванням вимог Закону України «Про очищення влади» щодо додержання принципів презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності, необхідно зазначити, що відповідальність за вчинення незаконних дій чи прийняття незаконних рішень має бути покладена саме на винну особу, тобто особа, яка своїми діями та рішеннями не порушувала принципи законності та справедливості не повинна нести відповідальність за реального порушника закону.
66. Позивач впевнений, що жодними рішеннями, діями чи бездіяльністю, будь-яких заходів, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_9, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини не здійснював та не сприяв їх здійсненню і що будь-які докази цього відсутні.
67. Принцип презумпції невинуватості закріплено в статті 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Принцип індивідуальної відповідальності закріплено в статті 61 Конституції України, згідно якої юридична відповідальність особи має індивідуальній характер.
68. У порушення обєктивності та законності прийняття рішення щодо звільнення з посади, а також з органів внутрішніх справ позивача, щодо нього не було здійснено жодного службового розслідування або належної перевірки. Накази не відповідають вимогам статей 14, 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV. В супереч наведеній нормі перед звільненням позивача зі служби службове розслідування не призначалося і не проводилося. Надання письмових пояснень у звязку із службовим розслідуванням від позивача не вимагалось.
69. Доказами цього є, як відсутність посилання в оспорюваних наказах на матеріали службового розслідування, так і відсутність будь-яких адресованих позивачу вимог щодо надання письмових пояснень у звязку з проведенням службового розслідування.
70. При прийнятті рішення про звільнення позивача зі служби не були враховані ні попередня поведінка позивача, ні його ставлення до виконання службових обовязків, ні рівень кваліфікації.
71. Оскільки з моменту, коли Міністерство внутрішніх справ України дізналося про те, що в період з 30.12.2011 по 04.11.2014 позивач більше одного року обіймав посаду заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки минуло більше півроку, жодне дисциплінарне стягнення за це не може бути накладено.
72. Відповідно до статті 5 Закону України «Про очищення влади» передбачено порядок, підстави та процедуру проведення перевірки осіб, які потенційно можуть відповідати критеріям цього Закону, як такі, до яких має бути застосована люстрація.
73. Всупереч вказаним вимогам, перевірка щодо позивача також не проводилась, жодних повідомлень про призначення такої перевірки або її початок позивач не отримував, пояснень з даного приводу у нього ніхто не відбирав, жодних рішень, стосовно проведеної перевірки позивач не отримував.
74. Винесенням оспорюваних наказів відповідачі порушили вимоги Закону України «Про очищення влади», без застосування принципів верховенства права та законності, права на захист, що, у подальшому стало наслідком незаконного звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Накази не відповідають Конституції України.
75. Звільнення позивача з органів внутрішніх справ лише за то, що він обіймав певну посаду протягом певного періоду робить позивача нерівним, наприклад із особами, які ці самі посади обіймали, але в інші періоди, або наприклад із особами, які у цей же період обіймали інші посади.
76. Як йдеться в статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Однак, жодного випадку, коли рівність конституційних прав взагалі, та право на працю зокрема, можуть бути обмежені в залежності від перебування на певній посаді в органах внутрішніх справ протягом певного періоду, Конституцією України не встановлено.
77. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
78. Згідно статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
79. Приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (рішення від 07.08.1996 у справі «С. проти Бельгії» (С.V.Belgium), п.25, Reposts 1996-111).
80. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧІВ
81. Представник Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області проти позову заперечив повністю.
82. Наказом МВС України від 26.12.2011 № 1333 о/с підполковник міліції ОСОБА_5 був призначений на посаду заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки.
83. Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» передбачено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу, до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документі.
84. Згідно статті 1 вказаного Закону очищення влади (люстрація) це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
85. Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
86. Згідно пункту 8 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 серед іншого керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
87. Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, затвердженого наказом МВС України від 02.02.2004 № 94 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - є територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України, який утворюється МВС України і йому підпорядковується.
88. Беручи до уваги, те що у період з грудня 2011 року по 22.02.2014 позивач перебував на посаді заступника начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки, то на підставі вимог частини 2 статті 19 Конституції України (органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) та вимог п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» і пункту 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивач був звільнений з органів внутрішніх справ.
89. У своєму позові ОСОБА_5 вказує на те, що відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» він підлягав звільненню з посади, а не зі служби, а тому він повинен бути переміщений по службі, тобто призначений на іншу посаду на підставі пункту 45 Положення № 114.
90. Однак, відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади ілюстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону. а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
91. Статтею 2 зазначеного Закону визначені посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації), зокрема заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо начальницького складу органів внутрішніх справ.
92. Позивач на час застосування до нього вимог Закону України «Про очищення влади» мав спеціальне звання «полковник міліції» та відносився згідно пункту 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ до старшого начальницького складу органів внутрішніх справ.
93. Таким чином, враховуючи, вимоги частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади» ОСОБА_5 заборонено протягом десяти років обіймати посади щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), по між інших посад зазначених у статті 2 Закону і посади начальницького складу органів внутрішніх справ, а тому Міністром внутрішніх справ України було прийнято рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) відповідно до пункту 62 «а» Положення № 114.
94. Відповідачі не погодились з твердженням позивача про те, що він не міг бути звільнений з органів внутрішніх справ, у звязку з відсутністю у Положенні № 1145 посилання на норми Закону України «Про очищення влади», як на підставу звільнення зі служби.
95. Відповідно до пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» - закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
96. Закон України «Про очищення влади» є політико-правовим актом, у якому передбачені спеціальні норми, що встановлюють заборону щодо обіймання певних посад визначеному колу посадових осіб. Звільнення відбулось згідно Закону України «Про очищення влади», який не містить заборон (застережень) щодо звільнення зазначених у Законі субєктів, які тимчасово непрацездатні, або перебувають у відпустці, відрядженні.
97. Відповідачі не погодились з твердженням позивача, що його звільненню з органів внутрішніх справ повинно було передувати проведення службового розслідування, з метою встановлення наявності дисциплінарного проступку з додержанням вимог статей 14, 16 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України.
98. У підпункті 22 статті 92 Конституції України зазначено, що виключно законами України визнаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
99. Заборона обіймати певні посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації), визначена в Законі України «Про очищення влади», не відноситься до виду дисциплінарної відповідальності (стягнення), а є - адміністративним обмеженням права займати визначені зазначеним Законом посади та не потребує встановлення вини, а тому при застосування до осіб начальницького складу органів внутрішніх справ вимог Закону України «Про очищення влади», не вимагається проведення службового розслідування з дотриманням вимог статей 14, 16 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України.
100. Позивач звільнений зі служби на підставі підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», де зазначено, що керівник органу, до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документі.
101. Таким чином, враховуючи, що при вирішені питання про звільнення враховувались критерії, визначені частиною першою статті 3 Закону України «Про очищення влади», при застосуванні яких, не враховується наявність у особи, статусу учасника бойових дій під час проведення антитерористичної операції на сході України.
102. Таким чином, під час видання спірних актів індивідуальної дії відповідачі діяли у межах та у спосіб встановлений законодавством.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
103. З 23.09.1994 ОСОБА_5 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (т.1 а.с.19).
104. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.12.2011 № 1333 о/с та наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 30.12.2011 № 251 о/с дск підполковник міліції ОСОБА_5 був призначений на посаду заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальником міліції громадської безпеки (т.1 а.с.22-23, 109).
105. Згідно витягу з «Положення про Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області», затвердженого наказом МВС України від 02.02.2004 № 94 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - є територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України, який утворюється МВС України і йому підпорядковується (т.1 а.с.59).
106. Згідно послужного списку ОСОБА_5 мав нагороди, заохочення та дисциплінарні стягнення (т.1 а.с.131-138).
107. Пунктом 11 наказу МВС України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 549 від 23.05.2014 ОСОБА_5 попереджено про неповну посадову відповідність (т.1 а.с.168-172).
108. Попередження про неповну посадову відповідність винесено за неналежне виконання функціональних обовязків, порушення вимог Закону України «Про міліцію», статті 78 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460, у частині належного виконання своїх обовязків, організації контролю за станом службової дисципліни , бездоганного виконання статутів та наказів, Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених ОСОБА_8 Міністрів Української РСР від 27.02.1991 № 49 розділу ІІ та статей 310, 313 Статуту патрульно-постової служби, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 № 404, та внаслідок порушення Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 і вимог керівництва МВС України щодо неухильного дотримання дисципліни та законності, що призвело до масових порушень громадського порядку в м. Дніпропетровську, отримання тілесних ушкоджень громадянами та працівниками міліції.
109. Наказ МВС України № 549 від 23.05.2014 прийнятий за наслідками проведення службового розслідування на підставі наказу МВС України від 24.02.2014 стосовно фактів перевищення службових повноважень, зловживання службовим становищем керівниками ГУМВС, УМВС України в місті Києві, Київській, Дніпропетровській, Черкаській областях, що призвело до перешкоджання реалізації громадянами права на мирні зібрання в указаних регіонах, установлено, що в період з 24.11.2013 по 21.02.2014 на території держави відбулося понад 7,7 тис. масових заходів, повязаних з питаннями європейської інтеграції України, у яких узяли участь понад 2,6 млн. осіб.
110. З метою забезпечення координації дій підрозділів ГУМВС України в Дніпропетровській області, відряджених в зону проведення АТО (територія Харківської та Донецької областей) позивач був відряджений з 14.07.2014 по 24.07.2014, з 05.08.2014 по 08.08.2014, з 12.08.2014 по 14.08.2014, з 20.08.2014 по 23.08.2014, з 27.08.2014 відповідними наказами (т.1 а.с.31-42, 56).
111. 16.10.2014 набув чинності Закон України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VІІ.
112. Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 21.10.2014 № 413 о/с ОСОБА_5 з 28.10.2018 по 28.11.2014 надано частину чергової відпустки за 2014 рік (т.1 а.с.29).
113. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.10.2014 «По особовому складу» № 2239 о/с заступник начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області начальник міліції громадської безпеки полковник міліції ОСОБА_5 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом 1 пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VІІ та пунктом 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.28, 108).
114. 03.11.2014 наказ МВС України від 27.10.2014 № 2239 о/с отриманий для обліку та оголошення (т.1 а.с.27).
115. Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 04.11.2014 № 425 о/с підполковник міліції ОСОБА_5 відкликаний з чергової відпустки з 04.11.2014 (т.1 а.с.57).
116. З 04.11.2014 наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 04.11.2014 № 426 о/с підполковник міліції ОСОБА_5 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VІІ та пунктом 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, підставою зазначено наказ МВС України від 27.10.2014 № 2239 о/с (т.1 а.с.26, 58).
117. 04.11.2014 ОСОБА_5 отримав в управлінні кадрового забезпечення ГУ МВС України в Дніпропетровській області трудову книжку та військовий квіток (т.1 а.с.113, 179).
118. Указом Президента України «Про нагородження державними нагородами України» від 27.11.2014 полковника міліції ОСОБА_5 нагороджено медаллю «Захиснику ОСОБА_10» (т.1 а.с.43-47, 152).
119. 15.01.2015 рішенням Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій № 2/ІІІ/І/597 ОСОБА_5 надано статус учасника бойових дій (т.1 а.с.156).
120. 16.02.2015 ГУМВС України в Дніпропетровській області видано ОСОБА_5 посвідчення серії МВ № 016272 як особі, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (т.1 а.с.144, 151).
121. З 01.09.2018 позивач прийнятий на посаду директора ТОВ «Охорона-Холдінг» (т.1 а.с.238).
122. Згідно довідки про доходи № 3/1272 від 28.11.2014 середньомісячна сума доходу позивача з травня 2014 року по листопад 2014 року складає 13 352,18 грн. (т.1 а.с.48).
123. Згідно довідки про доходи № 3/1299 від 15.12.2014 грошове забезпечення позивача за вересень 2014 року склало 10 870,71 грн., за жовтень 2014 року 10 929,95 грн. (т.1 а.с.61).
124. Згідно довідки від 15.12.2014 № 3/1335 грошове забезпечення позивача складало: за вересень 2014 року 14 288,71 грн. (грошове забезпечення 10 870,71 грн., винагорода в зоні АТО 3 418 грн.); за жовтень 10 929,95 грн.; за листопад 24 568,78 грн. (грошове забезпечення 7 038,61 грн., винагорода в зоні АТО 7 052 грн., одноразова премія в зоні АТО 5 641 грн., компенсація за відпустку 4 837,17 грн.) (т.1 а.с.62).
125. Згідно довідки від 09.01.2019 № 476 станом на 04.11.2014 середньоденне грошове забезпечення позивача складало 372,09 грн.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
126. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
127. Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII, який застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1682-VII).
128. Відповідно до пунктів 2, 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1682-VII:
- 2. встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:
1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;
2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», у порядку та строки, визначені цим Законом;
- 3. закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
129. Статтею 1 Закону № 1682-VII визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
130. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_9, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
131. Згідно з частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
132. Частиною сьомою статті 1 Закону № 1682-VII встановлено, що заборона, передбачена частинами третьою та четвертою цієї статті, не застосовується до осіб, зазначених у частинах другій - четвертій статті 3 цього Закону, які визнані учасниками бойових дій під час проведення антитерористичної операції на сході України.
133. Критерії здійснення очищення влади (люстрації) встановлені статтею 3 Закону № 1682-VII.
134. Частиною першою статті 3 Закону № 1682-VII, а саме пунктом 8, встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року:
8) керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
135. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульований «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114).
136. Пунктом 2 Положення № 114 визначено, що особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоюються такі спеціальні звання: старший начальницький склад - підполковник міліції.
137. Згідно пункту 45 Положення № 114 переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться:
а) при скороченні штатів;
б) за станом здоров'я згідно з висновком військово-лікарської комісії;
в) за особистим проханням;
г) за службовою невідповідністю, виходячи з професійних моральних і особистих якостей;
д) у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу.
138. Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.
139. Зниження в посаді в порядку дисциплінарного стягнення провадиться начальником, якому таке право надано Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ.
140. У наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.
141. Підпунктом «а» пунктом 62 Положення № 114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.
142. Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
143. З системного аналізу матеріалів справи вбачається, що з 30.12.2011 по 04.11.2014 ОСОБА_5 обіймав посаду заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки.
144. У спірних правовідносинах позивача звільнено на підставі пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII, який передбачає звільнення на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 вказаного Закону.
145. Заборона, зазначена в частині третій статті 1 Закону № 1682-VII, передбачає, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону.
146. Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - є територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України
147. З наведеного вбачається, що посада заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки передбачена пунктом 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII: заступник керівника територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України.
148. Позивач обіймав вказану посаду у період з 30.12.2011 року по 22.02.2014, що не є меншим одного року.
149. Таким чином, керівник МВС України, до повноважень якого віднесено звільнення заступника керівника територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України, правомірно та в межах повноважень діяв при визначенні заборон та критеріїв, встановлених Законом № 1682-VII.
150. Колегія суддів звертає увагу, що рішення про звільнення приймається згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб.
151. В матеріалах особової справи у жовтні та листопаді 2014 року обєктивно були відсутні відомості про визнання позивачем учасником бойових дій, яке як юридичний факт відбулось 15.01.2015, в день прийняття рішення № 2/ІІІ/І/597 Міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.
152. Однак, виключення не застосування заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII, розповсюджується на осіб, зазначених у частинах другій-четвертій статті 3 Закону № 1682-VII, та не поширюється на осіб, зазначених в частині першій статті 3 Закону № 1682-VII.
153. Судом встановлено, що позивач відноситься до осіб, посада яких визначена пунктом 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII, отже правило частини сьомої статті 1 Закону № 1682-VII не має застосовуватись у спірних правовідносинах.
154. Доводи позивача про його звільнення під час перебування у відпустці із виїздом до Закарпатської області не підтверджуються матеріалами справи, оскільки позивач був у відпустці з 28.10.2014, а з 04.11.2014 позивач відкликаний з відпустки наказом від 04.11.2014 № 425 о/с, та 04.11.2014 фактично знаходився в Головному управлінні МВС України в Дніпропетровській області.
155. Надаючи оцінку доводам позивача про неправомірність звільнення зі служби, оскільки мало б відбутись лише звільнення з посади, суд погоджується з аргументами відповідачів про зайняття позивачем на момент звільнення посади начальницького складу, у зв'язку із чим позивачу не могла бути запропоновано рівнозначна посада за встановлених Законом № 1682-VII обмежень, крім того, судом не встановлено наявності підстав, визначених пунктом 45 Положення № 114, для його застосування.
156. Отже, звільнення позивача з посиланням на пункт 62 Положення № 114 є правомірним, оскільки позивач не досяг граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.
157. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про необхідність проведення службового розслідування для вирішення питання про звільнення на підставі Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, оскільки звільнення позивача не повязано з накладенням дисциплінарного стягнення.
158. Суд не погоджується з доводами позивача про необхідність проведення перевірки в порядку статті 5 Закону № 1682-VII, оскільки звільнення позивача здійснено в межах процедури, визначеної пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII, яка прямо передбачає звільнення на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 вказаного Закону на підставі відомостей, наявних в особовій справі, та не передбачає проведення вказаної перевірки.
159. Таким чином, оскаржувані накази від 27.10.2014 № 2239 о/с та від 04.11.2014 № 426 о/с прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені законами України.
160. Надаючи оцінку доводам позивача про порушення його конституційних та конвенційних прав, норм міжнародного законодавства, суд зазначає наступне.
161. Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
162. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
163. Зі сталою практикою Європейського Суду з прав людини приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (пункт 25 «С. проти Бельгії» від 07.08.1996 (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (пункт 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)) Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (пункт 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992 (ОСОБА_5 А№ 251)).
165. Суд погоджується з доводами позивача, що у цій справі обмежено право позивача обіймати посаду, що в контексті практики Європейського суду з прав людини становить аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції.
166. Необхідним є зясування того, чи є відповідне обмеження передбаченим законом, чи переслідує легітимну мету та чи є пропорційним цій меті.
167. Для дотримання принципу пропорційності застосоване обмеження прав, що передбачене нормативно-правовим актом і переслідує легітимну мету, має бути співрозмірним з такою метою, що виражається у співвідношенні між результатом, який досягається за допомогою відповідного обмеження права, та шкодою, яка може бути завдана.
168. Згідно з преамбулою до Закону № 1682-VII цей Закон визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.
169. Для досягнення зазначеної мети Законом № 1682-VII запроваджується процедура та заходи з очищення влади (люстрації), визначення критеріїв здійснення очищення влади (люстрації), з метою вирішення питання щодо можливості подальшого перебування осіб на відповідній посаді.
170. Відтак, мета застосування Закону № 1682-VII для захисту прав і свобод інших людей є легітимною, а таке застосування має сприяти дотриманню балансу між потребами демократичної держави та захисту демократії і правами людини.
171. Головна концепція Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ, що стосуються законів про люстрацію та інших законів про державну службу, - це поняття «демократії, спроможної самій себе захистити».
172. Заходи з очищення влади (люстрація) є проявом концепції демократії, здатної захистити себе. Парламент несе відповідальність перед народом щодо створення ефективного державного апарату, який може захистити демократію, верховенство права та гарантувати права людини. Проте концепція демократії, здатної захистити себе, у світлі питань моралі права не дає державі повноважень ігнорувати права людини.
173. Як вбачається з Рішення Європейського Суду з прав людини «Найдін проти Румунії», країни мають обґрунтований законний інтерес регулювати умови прийому на державну службу, оскілки позбавлення можливості займати посаду на державній службі, має законну і обґрунтовану мету, у випаду для захисту національної безпеки, громадського порядку та прав і свобод інших осіб. Тотожні стандарти закріплені у рішенні Європейського Суду з прав людини «Фогт проти Німеччини», яким визначено, що демократична держава вправі вимагати від державних службовців бути лояльними до конституційних принципів, на яких вона заснована, таким чином підтримуючи концепцію «демократія, здатна себе захистити». Відповідно до пунктів 23, 24 Остаточного висновку Європейської комісії за демократію через право (Венеційської комісії) про Закон України «Про очищення влади» (Закон про люстрацію) від 19.06.2015 № 788/2014, Закон «Про очищення влади» відрізняється від люстраційних законів, прийнятих в інших країнах Центральної та Східної Європи, ширшою сферою застосування. Він спрямований на досягнення двох цілей. Перша - захист суспільства від осіб, які через їх минулу поведінку можуть завдати шкоди новозаснованому демократичному режиму. Друга - очистити державні органи від осіб, які були задіяні у широкомасштабній корупції. Термін «люстрація» в її традиційному розумінні охоплює тільки перший процес; Венеційська комісія сприймає те, що дві цілі, що переслідуються у Законі «Про очищення влади», є правомірними.
174. Отже, мета обмежень узгоджується з демократичними принципами, передбаченими Конституцією України і міжнародно-правовими стандартами, тому звільнення відповідних осіб, до яких застосовується заборона, в порядку, передбаченому Законом України «Про очищення влади», є правомірним.
175. Таким чином, суд дійшов висновку, що втручання в право позивача здійснено на підставі законодавчо встановленої вимоги і з метою захисту прав і свобод інших осіб, а саме відновлення довіри громадян до влади, тобто з дотриманням положень частини другої статті 8 Конвенції.
176. Обмеження права позивача обіймати посаду здійснено відповідно до вимог Закону № 1682-VII, конституційність положень якого станом на час розгляду справи не спростована Конституційним Судом України.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
177. На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані накази прийняті у межах повноважень, на підставі та в порядку, встановленому законом, отже, є правомірними, у зв'язку з чим адміністративний позов в частині визнання наказів протиправними та скасування задоволенню не підлягає.
178. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про поновлення на публічній службі, на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки та зобовязання здійснити виплату середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.11.2014 по 01.09.2018.
179. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
180. Частиною пятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
181. При вирішенні спору судом враховані правові висновки ОСОБА_12 Верховного Суду, викладені в постанові від 31.01.2019 у справі № 800/186/17 (провадження № 11-1203заі18).
182. Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
2. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
3. Повне рішення складено 24.04.2019.

Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3