Справа № 810/4482/16
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4482/16 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Кузьмишиної О.М. та Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року (повний текст складено 13 березня 2017 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2015 року №, винесене відповідачем.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ПАТ «АКБ «Київ» продовжує претензійно-правову роботу щодо погашення заборгованості за кредитним договором №23 від 07 лютого 2007 року за рахунок майна, переданого скаржником в іпотеку банку, що не призводить до збільшення загального майнового стану і свідчить про відсутність прощення чи анулювання боргу за вказаним кредитним договором.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу задоволено повністю, постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року скасовано та ухвалено нову, якою адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 16 листопада 2015 року №.

За наслідком касаційного оскарження відповідачем вказаного рішення, постановою Верховного Суду від 07 серпня 2018 року касаційну скаргу Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області задоволено частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Направляючи справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції має належним чином дослідити акт перевірки, витребувавши у відповідача лист від 20 серпня 2015 року №20.01./15.14 та зроблений банком податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників, і сум отриманого з них податку (форма 1ДФ) за ознакою доходу « 126» за ІІІ квартал 2014 року. Серед іншого, необхідно також встановити дійсність проведення після списаної Банком безнадійної заборгованості претензійно-правової роботи по відношенню до ОСОБА_2, в частині стягнення прощеного кредитного зобов'язання.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді касаційної інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що залишок боргу позивача перед ПАТ «АКБ «Київ» за кредитним договором №23 від 07 лютого 2007 року було анульовано (прощено) кредитором, що мало наслідком виникнення у позивача додаткового блага, внаслідок чого контролюючим органом правомірно донараховано ОСОБА_2 ПДФО та застосовано штрафні санкції оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі пп.78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78, п.79.1, 79.2 ст.79 ПК України, наказу від 07 жовтня 2015 року №389, в період з 19 жовтня 2015 року по 23 жовтня 2015 року посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманого блага фізичною особою ОСОБА_2 за період з 01 січня 2014 року, за результатами якої складено акт від 30 жовтня 2015 року №1782/17-3/НОМЕР_1 (а.с.11), в якому зафіксовано порушення позивачем п.49.1, п.49.2 сь.49, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 та пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.176.1 ст.176 ПК України, не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік та не задекларовано суму додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором, на загальну суму 64245709,97 грн., та не сплачено (перераховано) до бюджету податок на доходи фізичних осіб з отриманого доходу. За результатами перевірки позивачу донараховано податок на доходи з фізичних осіб у сумі 10921527,09 грн. та відповідно до вимог п.120.1 ст.120 та п.123.1 ст.123 ПК України за виявлені порушення передбачено застосування фінансових санкцій.

На підставі вказаного акту Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 16 листопада 2015 року № (а.с.16), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 13651908,86 грн., в тому числі за основним платежем - 10921527,09 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2730381,77 грн.

За наслідками оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, рішенням ГУ ДФС у Київській області від 25 січня 2016 року №173/14/10-36-10-01-04 (а.с.21) податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2015 року № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що залишок боргу позивача перед АКБ «Київ» за кредитним договором від №23 від 07 лютого 2017 року в сумі 3719961,98 доларів США та 12571814,83 грн. було анульовано (прощено) кредитором, в результаті чого позивач отримав додаткове благо, а тому має сплатити визначене податковим органом грошове зобов'язання.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 9.1.2 п.9.1 ст.9 ПК України податок на доходи фізичних осіб віднесено до загальнодержавних податків.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктами 16.1.3-16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп.пп.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу); доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до ппп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, виходячи з вимог абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, визначальними критеріями для виникнення податкового обов'язку у платника податків - фізичної особи є анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, яке не пов'язано з процедурою банкрутства кредитора, рішення має бути прийнято до закінчення строку позовної давності, про прийняте рішення має бути повідомлено боржника та включено суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Виходячи з вимог п.49.18 ст.49, п.179.7 ст.179 ПК України фізична особа, яка отримала за звітний період оподатковуваний дохід, з якого має самостійно сплатити податки, має подати до 1 травня наступного за звітним року податкову декларацію та сплатити податок до 1 серпня цього ж року.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведене правило застосовується за наявності двох умов: 1) кредитор належним чином має повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто); 2) кредитор має включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

За наслідком касаційного оскарження відповідачем вказаного рішення, постановою Верховного Суду від 07 серпня 2018 року касаційну скаргу Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області задоволено частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

У постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року, якою дану справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначено, суд апеляційної інстанції має належним чином дослідити акт перевірки, витребувавши у відповідача лист від 20 серпня 2015 року №20.01./15.14 та зроблений банком податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників, і сум отриманого з них податку (форма 1ДФ) за ознакою доходу « 126» за ІІІ квартал 2014 року. Серед іншого, необхідно також встановити дійсність проведення після списаної Банком безнадійної заборгованості претензійно-правової роботи по відношенню до ОСОБА_2, в частині стягнення прощеного кредитного зобов'язання.

На виконання вимог Верховного Суду, викладених у постанові від 07 серпня 2018 року, судом апеляційної інстанції було витребувано у сторін та отримано відповідні документи: лист ПАТ «АКБ «Київ» від 20 серпня 2015 року №20.01/1514 (а.с.210), викопіювання з автоматизованої системи контролюючого органу щодо форми №1ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» поданий ПАТ «АКБ «Київ» за 3 квартал 2014 року (а.с.215), лист ПАТ «АКБ «Київ» від 26 листопада 2018 року №25.2/620 (а.с.203), додатками до якого є копія протоколу засідання Правління ПАТ «АКБ «Київ» від 26 серпня 2014 року №40 (а.с.204), копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 липня 2013 року ВП №38984132 (а.с.206).

Як встановлено судом під час розгляду справи, між АКБ «Київ» (кредитодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про надання кредиту від 07 лютого 2007 року №23 (а.с.24), за умовами якого позивач одержав у банку кредит в доларах США для придбання земельних ділянок розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

26 серпня 2014 року на засіданні Правління ПАТ «АКБ «Київ» прийнято рішення (протокол №40) щодо визнання безнадійною та списання за рахунок сформованих резервів заборгованості за кредитними договорами, в тому числі укладеного з ОСОБА_2 від 07 лютого 2007 року №23, відповідно до Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №172 та ПК України, про що листом від 20 серпня 2015 року №20.01/1514 (а.с.210) банк повідомив Вишгородську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Додатками до вказаного листа були, зокрема: повідомлення від 18 серпня 2014 року №08.2.2/1851 (а.с.212), адресоване ОСОБА_2 про визнання безнадійної заборгованості списання 27 серпня 2014 року за рахунок страхового резерву в сумі 3719961,98 доларів США та 12571814,83 грн., в тому числі 2571750,00 доларів США - кредит, 8543925,00 грн. - кредит, 1148211,98 доларів США - проценти, 4027889,83 грн. - проценти із зазначенням, що відшкодування (списання) банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором не є підставою для припинення вимог банку щодо сплати вищезазначеного боргу та продовження претензійно-правової роботи; податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2014 року, відповідно до якого включено суму боргу ОСОБА_2 в розмірі 64245709,97 грн. за ознакою доходу 126 (а.с.215).

Суд зазначає, що відповідно до пп.159.2.1 п.159.2 ст.159 ПК України банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією розуміються платежі, що сплачені фінансовій установі за здійснення операцій з кредитами, цінними паперами та іншими активними банківськими операціями.

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Підпунктом 159.4.1 п.159.4 ст.159 ПК України встановлено, що за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання) банками України згідно з п.п.159.2 та 159.4 ст.159 р.III ПК України за рахунок створеного страхового резерву (далі - резерв) заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України встановлює Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №172 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із вказаним Порядком банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25 січня 2012 року №23, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 лютого 2012 року за №231/20544.

Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів.

Банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за всіма активними банківськими операціями з пов'язаними особами, за операціями з пайовими цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, а також безнадійну дебіторську заборгованість за розрахунками з працівниками банку та за господарською діяльністю банку за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених Податковим кодексом України.

Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку).

Банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Статтею 605 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, обов'язковою ознакою анулювання кредитором заборгованості є припинення зобов'язання внаслідок звільнення від його виконання, тобто прощення боргу.

Разом з тим, слід враховувати, що відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву та прощення (анулювання) боржнику суми його заборгованості не є тотожними та мають різні юридичні наслідки. Так, у разі відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву, останній залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України, оскільки таке відшкодування не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Тобто, у такому випадку, боржник від боргу не звільняється, оскільки його цивільно-правове зобов'язання не припинилося, дохід не отримує і, відповідно, не набуває обов'язку з декларування і сплати ПДФО із суми списаного боргу.

При цьому, як встановлено під час розгляду справи, ПАТ «АКБ «Київ» не приймало рішення про анулювання (прощення) боргу позивача за кредитним договором від 07 лютого 2007 року №23 та продовжує роботу претензійно-правову роботу, що підтверджується, зокрема, листами ПАТ «АКБ «Київ» від 28 серпня 2014 року №08.2.2/1851 (а.с.212), від 20 серпня 2015 року №20.01.1514 (а.с.210), від 26 листопада 2018 року №25.2/620 (а.с.203). Крім того, відповідно до результатів пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчого провадження за ВП №38984132 станом на момент розгляду даної справи виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-116/2011 виданого 10 липня 2013 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення на користь ПАТ «АКБ «Київ» з ОСОБА_2 3719961,98 доларів США та 12571814,83 грн., з яких 2571750,00 доларів США - заборгованість за кредитом, що виданий у доларах США, 8543925,00 грн. - заборгованість за кредитом, що виданий у гривнях, 1148211,98 доларів США - проценти, 4027889,83 грн. - проценти є незавершеним та перебуває на стадії примусового виконання.

З огляду на встановлені у суді обставини, суд зазначає, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не є припиненням зобов'язання останнього, як боржника, перед кредитором, що свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні ппп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в даному випадку не відбулось, а грошові кошти у розмірі 64245709,97 грн. не підлягають включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу ОСОБА_2 за 2014 рік, оскільки не є додатковим благом позивача.

В акті перевірки від 30 жовтня 2015 року №1782/17-3/НОМЕР_1 (а.с.11) контролюючим органом було підмінено поняття «списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву» на «анулювання боргу за кредитним договором», оскільки в листі ПАТ «АКБ «Київ» від 20 серпня 2015 року №20.01.1514 (а.с.210), на який містяться посилання в акті перевірки, відсутня інформація щодо анулювання (прощення) позивачу боргу за кредитним договором від 07 лютого 2007 року №23 на суму 64245709,97 грн.

Крім того, у направленому на адресу позивача повідомленні від 28 серпня 2014 року №08.2.2/1851 (а.с.212) також відсутні будь-які відомості щодо анулювання (прощення) позивачу боргу за вказаним кредитним договором, а тому не можна вважати, що в даному випадку дотримані встановлені ппп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України для виникнення у позивача податкового обов'язку з включення зазначеної суми до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги фактичну відсутність прощеного (анульованого) боргу позивача за кредитним договором від 07 лютого 2007 року №23, укладеного з ПАТ «АКБ «Київ», у нього не виникло податкових обов'язків щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік із включенням у неї суми додаткового блага в розмірі 64245709,97 грн., а тому висновки податкового органу, викладені в акті перевірки позивача, не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи в частині, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16 листопада 2015 року №.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді О.М.Кузьмишина

Є.І.Мєзєнцев