Справа № 826/5308/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2019 року №826/5308/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів Донця В.А., Костенка Д.А., при секретарі судового засідання Ігнатову І.Ю., за участі позивача та його представника ОСОБА_1, представника відповідача-1 та третьої особи Ярової М.В., представника відповідача-2 Козака А.Л., представника відповідача-3 Польця Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Комісії з питань вищого корпусу державної служби, Кабінету Міністрів України, Міністерства екології та природних ресурсів України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби, про визнання протиправним та скасування розпорядження та наказу, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_5, (далі - позивач, ОСОБА_5.), до Комісії з питань вищого корпусу державної служби (далі - відповідач-1, Комісія), третя особа - Міністерство екології та природних ресурсів України, (також далі - Мінприроди України), про:

- визнання протиправним рішення відповідача-1, оформленого протоколом від 28.03.2018 р. стосовно пропозицій Кабінету Міністрів України, (також далі - КМУ), про звільнення позивача з посади Державного секретаря Мінприроди України;

- скасування рішення відповідача-1, оформленого протоколом від 28.03.2018 р. стосовно пропозицій про звільнення позивача з посади Державного секретаря Мінприроди України.

Ухвалою суду від 04.04.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі №826/5308/18, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 19.04.2018 р. суд протокольною ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Національне агентство України з питань державної служби, (також далі - третя особа).

У подальшому, позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог вх. №51878/18 від 14.05.2018 р., згідно якої, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Комісії, оформлене Протоколом №6 від 27-28 березня 2018 року по другому пункту порядку денного (продовження засідання Комісії 28.03.2018 о 11 год. 00 хв.), (також далі - рішення Комісії), стосовно внесення Кабінету Міністрів України пропозиції застосувати до Державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

При цьому, 26.09.2018 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, залучення відповідача у справі та зміну процесуального статусу третьої особи вх. №97619/18, в якій просив суд:

- залучити в якості відповідача - Кабінет Міністрів України, (також далі - відповідач-2, КМУ);

- змінити процесуальний статус Мінприроди України, (також далі - відповідач-3), з третьої особи на відповідача;

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України №655-р від 19.09.2018 р. "Про звільнення ОСОБА_5 з посади державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів України" від моменту його прийняття;

- визнати протиправним та скасувати наказ Мінприроди України від 24.09.2018 р. №331-О "Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року №655-р" від моменту його прийняття;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України закрити дисциплінарне провадження та поновити ОСОБА_5 на посаді державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів України;

- стягнути з Міністерства екології та природних ресурсів України розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу ОСОБА_5 шляхом його зарахування за реквізитами: ПАТ КБ "Приватбанк", р/р 5828, МФО 320649, .

У подальшому, ухвалою суду від 26.11.2018 р. витребувано від Секретаріату КМУ належним чином засвідчену копію дисциплінарної справи ОСОБА_5

Ухвалою суду від 16.01.2019 р. закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 безпідставно та з порушенням вимог законодавства звільнено з посади державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів України, чим порушено його законні права.

Відповідачі 1 - 3 позовні вимоги не визнали та разом з третьою особою просили у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані рішення та дії прийняті (вчинені) відповідачами на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, ухвалою суду від 20.02.2019 р. визнано необґрунтованою заяву про відвід головуючому судді та передано справу відповідно до вимог ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), для вирішення питання про відвід.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Головань О.В.) від 06.03.2019 р. відмовлено у задоволенні заяви Мінприроди України про відвід судді Окружного адміністративного суду міста Києва Шрамко Ю.Т. у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

28.02.2018 р. на засіданні КМУ прийнято рішення про необхідність здійснення Комісією дисциплінарного провадження щодо дій державного секретаря Мінприроди України ОСОБА_5

16.03.2018 р. Комісією прийнято рішення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно державного секретаря Мінприроди України ОСОБА_5

У подальшому, Комісією прийнято рішення, оформлене Протоколом №6 від 27-28 березня 2018 року по другому пункту порядку денного (продовження засідання Комісії 28 березня 2018 року о 11 год. 00 хв.), стосовно внесення Кабінету Міністрів України пропозиції застосувати до Державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби за порушення Присяги державного службовця.

19.09.2018 р. Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №655-р "Про звільнення ОСОБА_5 з посади державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів України".

Наказом Мінприроди України від 24.09.2018 р. №331-О "Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року №655-р" ОСОБА_5 звільнено 25.09.2018 року з посади державного секретаря Мінприроди України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIІІ, (далі - Закон №889-VIII), визначено, що державний службовець зобов'язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, тощо.

ОСОБА_5 склав присягу державного службовця у 1997 році.

Частина 1 статті 36 Закону №889-VIII визначає зміст Присяги державного службовця, а саме: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов'язки".

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є: вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Згідно з частиною 6 статті 74 Закону №889-VIII, державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 76 Закону №889-VIII, державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

Згідно з частиною 5 статті 66 Закону №889-VIII, звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 65 Закону №889-VIII визначено, що дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення Присяги державного службовця.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону №889-VIII, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Правову позицію щодо даного питання неодноразово висловлював Верховний Суд України - постанови від 21 травня 2013 року (справа №21-403а12), від 4 червня 2013 року (справа №21-167а13) та від 9 липня 2013 року (справа №21-217а13), аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Так, згідно вказаної правової практики, під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Звільнення ж за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець вчинив дисциплінарний проступок проти інтересів державної служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дану санкцію за вчинення вказаного дисциплінарного проступку слід розглядати як винятковий та виключний захід, який має застосовуватися лише в тих випадках, коли характер вчиненого проступку, з врахуванням усіх факторів, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також інші обставини справи свідчать про неможливість та/або недоцільність продовження перебування такої особи на вказаній посаді.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Постановою Кабінету Міністрів України №950 від 13 червня 2000 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, пунктом 1 якого передбачено, що стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян.

Аналіз наведених норм законодавства щодо порядку притягнення державних службовців до відповідальності за дисциплінарні проступки дає підстави для висновку, що дисциплінарне провадження передбачає порушення дисциплінарної справи, розслідування обставин проступку, прийняття рішення за наслідками такого розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол №6 Комісії, який оскаржується позивачем, визначає підстави для його звільнення з державної служби, а саме:

- у зв'язку з систематичним порушенням Конституції і законів України при перешкоджанні реалізації громадянами України права на державну службу, а саме не призначення на посади переможців конкурсів, неодноразове скасування конкурсів та перенесенні їх (ч. 1 ст. 65 Закону №889-VIII);

- бездіяльність позивача щодо не приведення наказу Мінприроди від 15.06.2016 року №219 у відповідність до вимог Закону України "Про державну службу";

- незабезпечення своєчасної виплати премії за серпень 2017 року; недотримання вимог законодавства щодо погодження положення про преміювання з профспілковими органами Мінприроди; неналежну організацію процесу підготовки службових записок від керівників структурних підрозділів;

- незабезпечення виконання доручення Міністра від 23.02.2018 року №17/1-д щодо ініціювання службового розслідування.

Суд дослідивши та оцінивши матеріали дисциплінарної справи встановив, що підстави для накладення дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення з посади саме за порушення Присяги державного службовця не підтверджуються.

Оскільки, впродовж 2017 - початку 2018 років Мінприроди видано вісім наказів про оголошення конкурсів на заміщення вакантних посад, а всі особи, які пройшли конкурси призначені на відповідні посади. Тобто, доводи відповідачів щодо не проведення конкурсів на заміщення вакантних посад та обмеження громадян у доступі до державної служби є необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи (т. 2 а.с. 14-19, 91).

Суд не знайшов підтвердження бездіяльності позивача щодо наказу №219 Мінприроди. Так, наказом Мінприроди від 08.02.2017 р. №48 були внесені зміни до наказу №219, яким змінено склад комісії з призначення та звільнення з посад, що є правомірним, оскільки затвердження та зміна складу комісії входить до компетенції позивача (т. 2 а.с. 160-161).

Також, суд зазначає, що преміювання працівників Мінприроди проводилось відповідно до вимог законодавства. Так, премія працівникам апарату міністерства за серпень 2017 року була нарахована та виплачена у першій половині вересня 2017 року (наказ від 14.09.2017 р. №338); положення про преміювання погоджене з профспілковими органами; службові записки про преміювання узгоджені із заступником міністра згідно з розподілом функціональних повноважень.

Водночас, відповідачами не доведено, що виплата працівникам премії у вересні 2017 року мала місце з вини позивача. При цьому, суд звертає увагу, що така виплата не викликала негативних наслідків.

Суд також звертає увагу, що всі рішення, які стали підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийняті у формі наказів, а не підписані одноособово ним. А відтак, відсутні підстави вважати наявність порушень в діях позивача норм Конституції та законів України при виконанні ним посадових обов'язків.

Отже, позиція відповідачів 1, 3, що накази про встановлення премій виносились позивачем без врахування пропозицій керівників структурних підрозділів міністерства не підтверджені матеріалами справи.

Щодо незабезпечення виконання доручення про ініціювання службового розслідування, то суд також не знайшов підтвердження цієї позиції у матеріалах справи. Так, позивачем 26.02.2018 р. підготовлена та надана службова записка Міністру Мінприроди. У службовій записці позивач зазначає, що на виконання попередньої резолюції міністра від 29.01.2018 р. видано наказ Мінприроди від 06.02.2018 р. №45 "Про проведення службового розслідування". А тому, твердження Комісії щодо не забезпечення виконання доручення міністра не відповідає дійсним обставинам справи (т. 4 а.с. 249-253).

При цьому, суд приходить до висновку про необґрунтованість позиції третьої особи про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Нацагенство заперечуючи проти позову зазначає, що Комісія не має статусу юридичної особи, не наділена владними управлінськими функціями та не є суб'єктом владних повноважень, тому її рішення не оскаржуються в порядку адміністративного судочинства.

Так, судом встановлено, що відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах щодо оскарження рішень конкурсних, комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковим для органів державної влади. Відповідно до Закону №889-VIII Комісія входить до системи управління державною службою.

Рішення Комісії це є пропозиція про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності на підставі якої суб'єкт призначення зобов'язаний прийняти рішення або надати вмотивовану відмову. Суб'єктом призначення до державних службовців категорії "А" є КМУ, який зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або вмотивовану відмову.

Водночас, законодавством не передбачений інший механізм прийняття рішення про звільнення державного службовця категорії "А", як не через проведення дисциплінарного провадження та прийняття відповідного рішення (пропозиції) Комісією, що свідчить про наявність ознак владних повноважень. Таким чином, оскаржуване рішення Комісії є актом індивідуальної дії, а статус її повністю підпадає під визначення "суб'єкт владних повноважень" в розумінні КАС України.

Крім того, вказана позиція підтверджується і відповідачем-2, яка викладена у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що повноваження щодо визначення виду стягнення і врахування, зокрема, обставин, що пом'якшують чи обтяжують дисциплінарний проступок, наділена виключно Комісія відповідно до закону, який не дає права суб'єкту призначення застосовувати до державного службовця інший вид дисциплінарного стягнення, ніж той, що рекомендований Комісією.

Отже, накладення дисциплінарного стягнення за дисциплінарний проступок віднесено до виключної компетенції суб'єкта призначення. Водночас, приймати таке рішення суб'єкт призначення зобов'язаний на підставі пропозиції Комісії відповідно до вимог статті 69 Закону №889-VIII, тобто застосований може бути тільки той вид стягнення, що рекомендований Комісією (т. 7 а.с. 259-266).

Крім того, суд критично ставиться до додаткових доказів наданих представником КМУ, а саме, актів про запрошення позивача в телефонному режимі ознайомитися з матеріалами справи, оскільки у відзиві на позовну заяву (т. 7 а.с. 259-367) стверджує, що всю процедуру дисциплінарного провадження здійснює Комісія, зокрема, й щодо ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження. Вказані акти складені без посилання на будь-які нормативно-правові документи, які б передбачали процедуру фіксації телефонограм, визначення кола осіб, які можуть проводити такі телефонні запрошення або інші дії при виконанні функціональних обов'язків працівниками Секретаріату КМУ.

На думку суду, зазначені акти не можна вважати доказом належного виконання відповідачем обов'язку щодо ознайомлення позивача із висновками дисциплінарного провадження, оскільки 03.04.2018 року матеріали дисциплінарної справи були передані до КМУ, а згідно Закону №889-VIII ознайомлювати з матеріалами справи має Комісія, а не суб'єкт призначення.

Суд звертає увагу, що Комісією при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано пом'якшуючі обставини, які передбачені ст. 67 Закону №889-VIII, зокрема, попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород.

Як вбачається з пояснень Нацагенства, Комісією враховано пом'якшуючі обставини, а саме, не застосування до позивача раніше дисциплінарного стягнення. При цьому, Комісією прийнято оскаржуване рішення про застосування до позивача найсуворішої санкції відповідальності державного службовця - за Порушення присяги.

Крім того, матеріали справи не містять доказів наявності в межах спірних правовідносин обставин, що обтяжують відповідальність державного службовця, при цьому даному факту відповідачами також не надано жодної належної оцінки.

Водночас, гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого приписами частини 6 статті 74, частини 1 статті 76 Закону №889-VIII, державний службовець реалізує шляхом власного волевиявлення наміру ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи. Наявність обґрунтованої відмови та вчинюваних перешкод дисциплінарної комісії у реалізації зазначеного права державного службовця дає змогу стверджувати про порушення гарантій, передбачених нормами даних статей Закону.

Судом встановлено, що позивач і його представник неодноразово звертались до відповідача-1 та третьої особи із заявами про ознайомлення з матеріалами справи та вимогою надати копію рішення Комісії (т. 1 а.с. 89).

При цьому, згідно вхідного штемпеля, вказані матеріали зареєстровані в Секретаріаті КМУ 03.04.2018 р. Крім того, в матеріалах дисциплінарної справи наявні додаткові матеріали з додатками, зареєстровані в Комісії 27.03.2018 р., з якими позивач та його представник ознайомлені не були (т. 7 а.с. 137), при цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач ознайомлений з матеріалами дисциплінарної справи тільки станом на 26.03.2018 р. (т. 5 а.с. 131-132). Також, з матеріалів встановлено, що позивач не ознайомлений з висновками Комісії, які прийняті за результатами дисциплінарного провадження.

Суд зазначає, що позиція Комісії є грубим недотриманням вимог законодавства, яке призвело до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_5

Відповідно до п. 3 Порядку обліку та роботи з дисциплінарними справами, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2016 р. №49, дисциплінарна справа є складовою особової справи державного службовця та долучається до неї після прийняття суб'єктом призначення рішення щодо державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження.

Проте, станом на 30.03.2018 р. рішення щодо ОСОБА_5 суб'єктом призначення, тобто КМУ щодо притягнення або не притягнення його до дисциплінарної відповідальності не приймалось.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що державний службовець, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право в будь-який час знайомитись із дисциплінарною справою, робити з неї виписки, письмові пояснення, надавати відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються, а також порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів. Для ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи державний службовець письмово звертається до секретаря дисциплінарної комісії. Вказане право передбачене і в ст.ст. 74, 76 Закону №889-VIII.

Суд встановив, що рішення Комісії є правовою підставою для прийнятого розпорядження КМУ про звільнення позивача, а наказ Мінприроди прийнятий на підставі розпорядження КМУ.

Таким чином, приймаючи оскаржувані рішення, відповідачами не дотримано порядку передбаченого чинним законодавством України, не враховано всіх обставин, які мали значення для видання цих рішень, в т.ч. не надано належного та достатнього обґрунтування застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а тому такі рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, (далі - Порядок №100), згідно з пп. "з" п. 1 якого цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Мінприроди України від 25 вересня 2018 року №44 (т. 3 а.с. 180), позивач протягом 4 місяців, що передують звільненню, не працював, у зв'язку з чим середня заробітна плата ОСОБА_5 обчислюється відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку №100.

Згідно з абз. 3 п. 4 Порядку №100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства.

При цьому, відповідно до Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2018 році, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. №15, розмір посадового окладу керівника державного органу складає 18000,00 грн.

А тому, середньоденна заробітна плата позивача складає 857,14 грн. (18000,00 х 2 / 42 = 857,14).

Судом встановлено, що в межах спірних правовідносин кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 131 день, а тому розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 26 вересня 2018 року по 03 квітня 2019 року складає 112285,34 грн. (857,14 х 131 = 112285,34).

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_5 до Комісії з питань вищого корпусу державної служби, Кабінету Міністрів України, Міністерства екології та природних ресурсів України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби, про визнання протиправним та скасування розпорядження та наказу, зобов'язання вчинити дії є таким, що підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 підлягає частина сплаченої суми судового збору у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення суми середньомісячної заробітної плати позивача в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250,255, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Комісії з питань вищого корпусу державної служби (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 15), Кабінету Міністрів України (місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), Міністерства екології та природних ресурсів України (місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35; ), третя особа - Національне агентство України з питань державної служби (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 15; ), про визнання протиправним та скасування розпорядження та наказу, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з питань вищого корпусу державної служби, оформлене Протоколом №6 від 27-28 березня 2018 року по другому пункту порядку денного (продовження засідання Комісії 28 березня 2018 року о 11 год. 00 хв.) стосовно внесення Кабінету Міністрів України пропозиції застосувати до Державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

3. Визнати протиправним і скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України №655-р від 19 вересня 2018 року "Про звільнення ОСОБА_5 з посади державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів України".

4. Скасувати наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 24 вересня 2018 року №331-О "Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року №655-р".

5. Поновити ОСОБА_5 на посаді державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів України з 26 вересня 2018 року.

6. Стягнути з Міністерства екології та природних ресурсів України на користь ОСОБА_5 розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 26 вересня 2018 року по 03 квітня 2019 року в розмірі 112285,34 грн. (сто дванадцять тисяч двісті вісімдесят п'ять гривень тридцять чотири копійки) без урахування обов'язкових податків та зборів.

7. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

8. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді державного секретаря Міністерства екології та природних ресурсів України з 26 вересня 2018 року.

9. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства екології та природних ресурсів України на користь ОСОБА_5 суми середньомісячної заробітної плати позивача в межах одного місяця в розмірі 18000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень нуль копійок) без урахування обов'язкових податків та зборів.

10. Стягнути на користь ОСОБА_5 сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Комісії з питань вищого корпусу державної служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.Т. Шрамко

Судді В.А. Донець

Д.А. Костенко

Рішення у повному обсязі складено 15 квітня 2019 року.