Справа № 140/484/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року ЛуцькСправа № 140/484/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових коштів за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік органу, що здійснює казначейське обслуговування, та зобов'язання надати висновок про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік органу, що здійснює казначейське обслуговування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.09.2015 року позивачем було сплачено транспортний податок за 2015 рік у розмірі 25 000,00 грн. В подальшому, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року у справі № 803/447/18 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення про нарахування позивачу транспортного податку за 2015 рік у розмірі 25 000,00 грн. У зв'язку з набранням законної сили рішенням суду, позивач 03.12.2018 року звернулась до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів. Однак, на адвокатський запит відповідачем надіслано лист від 08.02.2019 року, в якому повідомлено, що заява позивача від 03.12.2018 року суперечить вимогам статті 43.3 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Ухвалою судді від 04.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що чинним законодавством України встановлені терміни, протягом яких позивач мала право на повернення помилково сплачених коштів, а саме 1095 днів від дня виникнення такої суми (тобто до 12.09.2018 року). Враховуючи факт спливу 1095 днів, що настають за днем здійснення переплати, правові підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання повернути помилково/надмірно сплачені кошти у розмірі 25 000,00 грн. відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.03.2019 року у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за участю сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області.

У поясненнях щодо позовної заяви третя особа зазначила, що до управління Казначейства станом на 03.04.2019 року висновок ГУ ДФС у Волинській області на повернення транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25 000,00 грн. (платник ОСОБА_1.) не надходив, тому відсутні законні підстави на повернення управлінням помилково сплачених грошових зобов'язань.

Від учасників справи інших заяв по суті справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 10.06.2015 року № 12640-17 ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000,00 грн.

Сума грошового зобов'язання у розмірі 25 000,00 грн., визначена у вказаному вище податковому повідомленні-рішенні, сплачена позивачем у повному обсязі.

Судом також встановлено, що позивач оскаржила дане податкове повідомлення-рішення до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року № 12640-17 про нарахування ОСОБА_1 транспортного податку в сумі 25 000,00 грн. Дане рішення набрало законної сили 02.08.2018 року.

03.12.2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань.

Не отримавши відповіді на дану заяву, представник позивача 04.02.2019 року звернувся до ГУ ДФС у Волинській області з адвокатським запитом, в якому просив у найкоротший термін розглянути подану ОСОБА_1 заяву та дати відповідь в межах компетенції контролюючого органу.

Листом від 08.02.2019 року відповідач повідомив представника позивача, що відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилкового та/або надміру сплаченої суми. Враховуючи те, що заява ОСОБА_1 подана 03.12.2018 року, що суперечить вимогам пункту 43.3 статті 43 ПК України, помилково сплачені кошти 03.08.2015 року в сумі 25 000,00 грн. можуть бути зараховані лише в погашення майбутніх звітних періодів.

Вважаючи дії відповідача щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань протиправними, позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначає стаття 43 ПК України.

Пунктом 43.1 статті 43 ПК України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків(пункт 43.2 статті 43 ПК України).

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статі 43 ПК України).

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (пункт 43.4 статті 43 ПК України).

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету (пункт 43.5 статті 43 ПК України).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 ПК України).

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

З нормами статті 43 ПК України узгоджуються положення Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року № 1146, (далі - Порядок № 1146).

Даний Порядок № 1146 регламентує взаємовідносини територіальних органів Державної фіскальної служби України з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби, з метою належного виконання положень статей 43, 102 ПК України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Так, зокрема відповідно до пункту 3 Порядку № 1146 у разі наявності у платника податкового боргу повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1146 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 1146 у разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує: висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку; три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

За платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган ДФС у строк не пізніше ніж за дев'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, для погодження відповідному місцевому фінансовому органу.

Таким чином, обов'язковими умовами для повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми, але за умови наявності надміру сплачених грошових зобов'язань та відсутності податкового боргу. Наявність вказаних обставин, зобов'язує контролюючий орган вжити заходи до прийняття рішення про повернення надмірно сплачених до бюджету коштів.

Як вбачається з інтегрованої картки платника податку по платежу транспортний податок за позивачем рахується переплата у розмірі 25 000,00 грн. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодного доказу стосовно існування у позивача податкового боргу, як на дату звернення позивача до податкового органу із заявою про повернення надміру сплачених сум, так і станом на день розгляду справи судом.

Крім того, в листі Головного управління ДФС у Волинській області від 08.02.2019 року та відзиві на позовну заяву, податковий орган визнає наявність у позивача переплати в сумі 25 000,00 грн., однак зазначає про пропущення позивачем строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач пропустила строк давності, визначений пунктом 102.5 статті 102 ПК України, оскільки, як було встановлено судом, грошове зобов`язання по сплаті транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн. нараховане позивачу протиправно, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року у справі № 803/447/18 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 року № 12640-17, яке набрало законної сили 02.08.2018 року. Тобто дана сума могла набути статусу переплати лише після скасування податкового повідомлення-рішення, а тому позивач не пропустила граничного строку звернення із заявою про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань.

Враховуючи те, що відповідачем не оскаржується наявність переплати в сумі 25 000,00 грн., а також відсутність у позивача на момент звернення з заявою про повернення надміру сплачених коштів податкового боргу та дотримання граничного строку звернення з даною заявою, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Разом з тим суд зазначає, що в ході розгляду справи була встановлена саме протиправна бездіяльність відповідача у оскаржуваних правовідносинах, яка мала характер тривалого в часі невиконання обов'язку, передбаченого статтею 43 ПК України, а тому для належного захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань у розмірі 25000 грн. за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік органу, що здійснює казначейське обслуговування та зобов'язати надати вищезазначений висновок Управлінню державної казначейської служби України в місті Луцьку Волинської області.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат у розмірі 3 268,40 грн., з яких 2 500,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу та 768, 40 грн. - судовий збір, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 21.02.2019 року № 1-629К (а. с. 2).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 500,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п'ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев'ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з договором про надання правової допомоги від 01.11.2018 року адвокат Крючков В. О. зобов'язується надати правову допомогу ОСОБА_1 Розмір гонорару становить 2 500,00 грн.(а.с.18-19).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обумовленої суми гонорару на правову допомогу адвоката, позивачем надані наступні докази, а саме: рахунок-фактура від 21.02.2019 року № 1-000000100 (а.с.20); акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 21.02.2019 року № 1-000000100 (а.с.21); квитанція від 21.02.2019 року № 1-к (а.с.22); попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу від 21.02.2019 року №1/19.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у поданому акті здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 21.02.2019 року № 1-000000100 серед опису проведених робіт (наданих послуг) зазначено роботи (послуги), які на момент складення даного акту не могли бути виконанні, а саме: участь в судових засіданнях щодо розгляду справи. Також, рахунок-фактура від 21.02.2019 року № 1-000000100 містить суперечності, зокрема, у даному рахунку міститься запис, що рахунок дійсний до сплати до 21.02.2018 року, тоді як датований 21.02.2019 року, крім того, до сплати за надання правової допомоги визначено суму в розмірі 2 500,00 грн., проте прописом зазначена сума в розмірі 2 000,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 268).

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними доказами факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн., а також те, що подані документи містять суперечності, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Волинській області щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік органу, що здійснює казначейське обслуговування.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Волинській області надати управлінню Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області висновок про повернення помилково сплачених грошових зобов'язань у розмірі 25000 грн. за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко