Справа № 120/522/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 квітня 2019 р. Справа № 120/522/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до: Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області (24400, Вінницька область, Бершадський район, м. Бершадь, вул. Миколаєнка, 25) про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Згідно із прохальною частиною позовної заяви позивач просить:

- скасувати рішення, викладене у формі протоколу № 12 засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Бершадській районній державній адміністрації від 28.12.2017 про припинення виплати соціальної допомоги ;

- визнати дії Бершадської державної адміністрації у Вінницькій області про припинення виплати державної соціальної допомоги з 01.01.2018 протиправною;

- зобов'язати Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської державної адміністрації у Вінницькій області поновити виплату призначеної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю" з 01.01.2018.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання. У вересні 2014 позивач переїхав з м. Макіївка Донецької області в АДРЕСА_1 Відповідно до Довідки НОМЕР_3 від 17.11.2014 Позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи.

В січні 2019 позивач дізнався про припинення йому з 01.01.2018 виплати державної соціальної допомоги, яка була призначена як особі, яка немає права на пенсію, відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю".

На запит позивача від 21.01.2019 про причини відсутності виплат державної соціальної допомоги, Управлінням соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області листом №К-5 від 29.01.2019 повідомлено, що у зв'язку з встановленням факту відсутності його, як внутрішньо переміщеної особи, за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї було прийнято рішення про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи. У зв'язку з цим припинено виплату соціальної допомоги з 01.01.2018.

Позивач вважає, що рішення, викладене у формі протоколу № 12 засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Бершадській державній районній адміністрації від 28.12.2017 про припинення позивачу виплати державної соціальної допомоги є протиправним.

Свою позицію позивач мотивує не відповідністю оскаржуваного рішення приписам п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України та вимогам Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю" (надалі - Закон № 1727-ІУ), в якому відсутня підстава припинення або призупинення виплати допомоги, як скасування протоколом засідання комісії з питань призначення виплат внутрішньо переміщеним особам.

На думку позивача, посилання відповідачем на постанову Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 є протиправним, оскільки Закон має вищу юридичну дію по відношенню до нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України. Відтак, застосуванню підлягають норми, які визначені саме Законом №1727-ІУ, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний поновити призначену належну йому виплату соціальної допомоги з 01.01.2018.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Установлено учасникам строк для подачі заяв по суті.

11.03.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 р. № 365 затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат (далі - Порядок № 365 від 08.06.2016). Відповідно до положень п.п. 2 п. 12 соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Крім того, відповідачем зазначено, що відповідно до поданої заяви гр. ОСОБА_1 повторно взято на облік як внутрішньо переміщеної особи з 01.01.2019, що підтверджується довідкою НОМЕР_2 від 25.01.2019.

Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, тому наполягає на застосуванні положень ст. 123 КАС України та залишенні позову без розгляду.

15.03.2019 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначено про дотримання позивачем строку звернення до суду відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України у зв'язку з тим, що позивач про порушення свого права дізнався тільки 29.01.2019, а саме після отримання відповіді Управління соціальної політики при Бершадській районній державній адміністрації Вінницької області.

За наведеного, на думку представника позивача, обчислення строку починається з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії, бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що передбачено в силу положень ч. 4 ст. 122 КАС України, а отже адміністративний позов подано з дотриманням строків, передбачених вказаним Кодексом.

Ухвалою суду від 19.03.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного за результатами перевірки про фактичне місце проживання ОСОБА_1; протоколу №12 засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Бершадській райдержадміністрації від 28.12.2017; довідку - розрахунок про суму заборгованості по виплаті ОСОБА_1 державної соціальної допомоги за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем долучено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складений за результатами перевірки про фактичне місце проживання ОСОБА_1; протокол №12 засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Бершадській райдержадміністрації від 28.12.2017. Додатково в поясненнях відповідач зазначив, що з 01.01.2018 по 31.12.2018 загальна сума допомоги для осіб з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання склала 17 469,00 грн.

В судове засідання учасники справи не з'явились.

Відповідно до матеріалів справи відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі останнього. З аналогічною заявою звернувся представник позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує (а. с. 54).

В силу положень ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За наведеного вище, судом вирішено розглядати справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши заяви по суті та письмові пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 15.02.2005 визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням НОМЕР_4, виданого 09.08.2011 Управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації (а. с. 13). Відповідно до посвідчення інвалідність позивачу встановлено з 15.02.2005 довічно.

У вересні 2014 позивач переїхав з м. Макіївка Донецької області в АДРЕСА_1 Відповідно до Довідки НОМЕР_3 від 17.11.2014 Позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи (а. с. 14). Згідно із довідкою зазначено про безстроковість її дії (зворотній бік а. с. 14).

Як зазначено у відповіді відповідача, відповідно до поданої заяви гр. ОСОБА_1 25.01.2019 його повторно взято на облік в інтегровану систему обліку інформації внутрішньо переміщеним особам та видано довідку НОМЕР_2 від 25.01.2019 та зареєстровано заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги (державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю (а. с. 15).

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, від 14.12.2017 Позивач ОСОБА_1 на час проведення перевірки соціальним інспектором за місцем фактичного проживання не ідентифікований.

Відповідно до витягу з протоколу № 12 від 28.12.2017 комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Бершадській районній державній адміністрації Позивачу було припинено надання державної соціальної допомоги, як особі, яка не має право на пенсію та особі з інвалідністю з 01.01.2018.

У вказаному протоколі комісія посилається на приписи п. п. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі - Порядок № 365 від 08.06.2016), якими передбачено, що соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Відповідно до матеріалів справи, позивач повідомляв Управління та соціальної та молодіжної політики при Бершадській державній районній адміністрації Вінницької області про свою відсутність за місцем свого фактичного проживання: за адресою Вінницька обл., Бершадський р-н, с. Флорино, вул. Молодіжна, 3, та своє повернення за вказаною адресою, що підтверджується заявами ОСОБА_1 від 29.06.2017; 29.06.2017; 27.09.2017; 29.09.2017 (а. с. 33-36). Так, заявою від 29.09.2017 Позивач повідомив про свою відсутність з 15.10.2017 по 14.12.2017.

Листом № 0.184-96/0/15-18 від 02.01.2018 Державна прикордонна служба надала витяг з інформацією щодо перетинання державного кордону України, відповідно до якого зазначається, що Позивач 30.09.2017 у пункті пропуску Бугас перетнув державний кордон (а. с. 37-38).

Начальником Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області було прийнято розпорядження №85 від 12.01.2018 про скасування Позивачу дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 511690077 від 17.11.2014 (а. с. 39). Крім того, позивачу з 01.01.2018 припинено виплату державної соціальної допомоги як особі, яка не має права на пенсію, у зв'язку з інвалідністю.

Позивач не погоджується з такими діями, тому звернувся до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту громадян визначаються виключно законами України.

Правові засади надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, а також надання державної соціальної допомоги на догляд визначає Закон України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю"(далі - Закон № 1727- ІV).

Приписами ст. 1 Закону №1727- ІV встановлено, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю - це щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

Положення статті 2 Закону №1727- ІV визначають умови, порядок надання державної соціальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону 1727 державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю виплачуються щомісячно за поточний місяць.

Відповідно до ст. 14 Закону №1727- ІV одержувачі державної соціальної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають державну соціальну допомогу, про обставини, що можуть вплинути на умови призначення державної соціальної допомоги та її виплату. У разі невиконання цього обов'язку та одержання у зв'язку з цим зайвих сум державної соціальної допомоги одержувачі повинні відшкодувати органам, що призначають державну соціальну допомогу, надміру виплачені суми.

Відтак, наведений перелік підстав для відповідальності особи є вичерпаний. Щодо підстави припинення виплати як встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї Закон №1727- ІV не передбачає.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення соціальної допомоги, є Закон № 1727- ІV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Закону № 1727- ІV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Матеріалами справи підтверджується наявність у позивача посвідчення інваліда ІІІ групи, яка встановлена з 15.02.2005 - довічно. Статус позивача на час отримання державної соціальної допомоги, як внутрішньо переміщеної особи, був підтверджений довідкою № 511690077 від 17.11.2014.

Таким чином, безспірним є право позивача на отримання вказаної державної соціальної допомоги, що не спростовано відповідачем.

Надаючи оцінку мотивам відповідача, суд зважає на наступне.

Так, відповідач зазначає, що припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в тому числі і державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю регулюються Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 (далі - Порядок №365).

Так, Порядок №365 регулює створення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які утворюються відповідними районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад. До компетенції вказаних комісій входить прийняття рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вказана комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам була створена при Бершадській районній адміністрації.

Підпунктом 2 п. 12 вказаного Порядку передбачено як підстава припинення соціальних виплат у випадку встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Таким чином, відповідачем виплата вказаної державної соціальної допомоги ставить в залежність від фактичного перебування позивача в місці його перебування.

В даному випадку суд зазначає, що підлягають застосування положення Закону №1727-ІV, які не передбачають такої підстави припинення або призупинення виплати допомоги, як встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Відповідно до національного законодавства, Верховна Рада, як законодавчий орган, наділена правом вирішувати питання, які належать до її виключної компетенції, натомість Кабінет Міністрів України такими повноваженнями не наділений. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними актами, відтак, не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Виключно Законами України визначаються, зокрема, форми і види соціального захисту, в тому числі і право на отримання соціальної правової допомоги.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, зокрема Порядок №365, є підзаконним актом, а тому не може обмежувати права громадян, що встановлені законами. Відповідно до вищенаведеного підлягають застосуванню саме норми Закону №1727- ІV, а не зазначений вище Порядок.

Щодо посилань відповідача на встановлення факту не знаходження позивача за місцем перебування, та перетину ним державного кордону, і відповідно, до цього, пов'язує припинення виплати йому державної соціальної допомоги, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 33 Конституції України держава гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Згідно зі ст. 2. Закону України "Про свободу пересування та вільних вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відтак, суд відхиляє мотиви відповідача про відсутність позивача за місцем свого фактичного перебування за адресою: АДРЕСА_1, як на підставу для припинення державної соціальної виплати, у зв'язку з тим, що позивач як громадянин України, має право вільного пересування всією територією держави Україна, без будь-яких обмежень.

Крім того, Законом України "Про свободу пересування та вільних вибір місця проживання в Україні" не зазначається обов'язку повідомлення будь-якого державного органу про своє пересування територією держави.

Крім того, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду по справі № 805/402/18 від 04.09.2018 щодо припинення виплати пенсій. Зокрема, рішенням по вказаній справі визначено про те, що положеннями чинного законодавства не передбачено перевірок інформації про постійне або тимчасове місце проживання пенсіонерів та отримувачів страхових виплат, шляхом здійснення виходу працівників державних органів за відповідною адресою. Отже, судом зазначено, що встановлення додаткових вимог для внутрішньо переміщених осіб, зокрема, з числа пенсіонерів при отриманні соціальних (у тому числі пенсійних) виплат вказує на наявність нерівного поводження в порівнянні з іншими пенсіонерами, що призводить до обмеження їх можливості у реалізації свого права, гарантованого державою на соціальний захист.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що призначення державної соціальної допомоги собі, яка не має права на пенсію, та у зв'язку з інвалідністю, яка призначена довічно з 15.02.2005, за своєю сутністю в даному випадку не може ставитись в залежність від встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Таким чином, судом встановлено порушення права позивача на отримання державної соціальної допомоги як особі, яка не має право на пенсію, та у зв'язку з інвалідністю за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, що передбачене Законом 1727.

Додатково судом взято до уваги рішення Окружного адміністративного суду м. Києва №826/12123/16 від 29.06.2017, яким визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 № 365 та абз. 10. п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 № 367. Вказане рішення Окружного адміністративного суду м. Києва Постановою Верховного Суду від 20.12.2018 залишено без змін.

Таким чином, зазначеними вище судовими рішеннями визнані нечинними деякі положення вказаних нормативних актів Кабінету Міністрів, а саме ті, які встановлювали обмеження для внутрішньо переміщених осіб та встановлювали їм додаткові вимоги для отримання ними соціальних виплат.

Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві державної соціальної допомоги за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання такої допомоги. При цьому право на отримання такої державної соціальної допомоги є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція). Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді державної соціальної допомоги не ґрунтується на Законі, як це передбачено.

Таким чином, суд встановлює незаконність втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений Законом, що є підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Надаючи оцінку твердженням відповідача щодо порушення позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що в силу ч 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 цієї статті, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

З аналізу наведених вище норм можна дійти висновку, що Кодекс адміністративного судочинства є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовані питання державної соціальної допомоги є Закон №1727.

Положення ч. 2. ст. 11 Закону №1727 визначають, що суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує відповідну допомогу, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За наведеного, та враховуючи, що суд прийшов до висновку про те, що позивач в порушення норм Конституції України, Закону № 1727- ІV був позбавлений державної соціальної допомоги з 01.01.2018 по 31.12.2018, суд вважає, що останньому належить до сплати зазначена державна соціальна допомога з урахуванням положень ч.2 ст. 11 Закону 1727. В контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право позивача з урахуванням заявлених позовних вимог щодо виплати йому державної соціальної допомоги з 01.01.2018 по 31.21.2018 не може бути обмежено будь-яким строком та відповідно позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Згідно із позицією Верховного Суду у справі №646/6250/17 від 24.04.2018, адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та у зв'язку з інвалідністю.

Відтак, враховуючи встановлені обставини, виходячи із меж позовних вимог, суд вважає, що дії відповідача Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації у Вінницькій області про припинення виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_1 з 01.01.2018 є протиправними.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов'язання відповідача вчинити дії є похідною від першої, а відтак підлягає задоволенню в силу того, що похідна вимога залежить від задоволення іншої/основної вимоги (п. 23 ст. 4 КАС України).

Таким чином, вимога про зобов'язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 призначеної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю" за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про скасувати рішення, оформленого протоколом №12 засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 28.12.2017 про припинення виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_1 з 01.01.2018, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства"(Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до матеріалів справи 25.01.2019 гр. ОСОБА_1 повторно взято на облік в інтегровану систему обліку інформації внутрішньо переміщеним особам та видано довідку НОМЕР_2 від 25.01.2019 та зареєстровано заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги (державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю).

Відтак, враховуючи, що оскаржуваним протоколом припинено виплату позивачу соціальної допомоги, а 25.01.2019 позивачу призначено допомогу на період з 01.01.2019 довічно у розмірі 1497,00грн., то підстави для його скасування відпали.

При цьому, суд звертає увагу, що спірний, на думку позивача, протокол, прийнято комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Бершадській райдержадміністрації, яка не є відповідачем у справі. Судом дана комісія не залучалась, оскільки в межах заявлених вимог та рамках даної адміністративної справи достатньо доказів для вирішення спірних правовідносин, які полягали у не виплаті ОСОБА_1 призначеної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю" за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності та надавши їм юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволення.

Щодо розподілу при вирішені справи судових витрат суд виходить з положень ст. 139 КАС України, в силу якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації у Вінницькій області про припинення виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_1 з 01.01.2018.

Зобов'язати Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю", за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

В частині скасування рішення, оформленого протоколом № 12 від 28.12.2017 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області сплачений при зверненні судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) згідно із квитанцією №36 від 11.02.2019.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, картка платника податків НОМЕР_1); Управління соціальної та молодіжної політики Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області (24400, Вінницька область, Бершадський район, м. Бершадь, вул. Миколаєнка, 25, )

Рішення у повному обсязі складено: (24.04.2019)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна