Справа № 560/3588/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3588/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

17 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Залімського І. Г. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року (повне рішення складене 24 січня 2019 року в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

позивач 02.11.2018 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2018 № Ф- з єдиного внеску на суму 151 058,16 грн;

- рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.10.2018 на суму 16 058, 77 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № НОМЕР_2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 164143,81 грн (131315,05 грн податкове зобов'язання та 32828,76 грн штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № НОМЕР_4 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 340 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № НОМЕР_5 про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з військового збору на загальну суму 13678,65 грн (10 942, 92 грн податкове зобов 'язання та 2 735, 73 грн штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № НОМЕР_6 про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на загальну суму 2 165 766, 25 грн (1 732 613 грн податкове зобов'язання та 433 153, 25 грн штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № НОМЕР_7 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 2 550 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № НОМЕР_8 про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 182 472, 75 грн. (145 978, 20 грн. податкове зобов'язання та 36 494, 55 грн штрафних санкцій).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.01.2019 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2018 № Ф- з єдиного внеску.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 18.10.2018 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску .

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 18.10.2018: № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, №, №, № НОМЕР_8.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір в сумі 8 810 грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що власні кошти, що внесені на розрахунковий рахунок, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності, включаються до доходу фізичної особи-підприємця платника єдиного податку. При цьому, вказує на те, що позивачем не спростовано, що оплата сум перевищення витрат над задекларованими доходами здійснювалась за рахунок коштів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що позивач є платником єдиного податку та перебуває на спрощеній системі оподаткування, а витрати платника єдиного податку жодним чином не відображаються ні в книзі обліку доходів, ні у податкових деклараціях за відповідні періоди.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.01.2018 позивач є фізичною особою-підприємцем та основним видом господарської діяльності якого є виробництво м'ясних продуктів, код згідно з КВЕД: 10.13.

ГУ ДФС у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 JI.C. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

02.10.2018 за результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено акт №1503/22-01-13-03/НОМЕР_9.

Відповідач за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки дійшов висновків про наступні порушення суб'єктом господарювання, а саме:

- п.292.1 ст.292 ПК України, підприємцем в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з єдиного податку в розмірі 145978,20 грн, в тому числі за 2015 р. - 75403,34 грн, за три квартали 2016 року - 70574,86 грн.

- п.163.1 ст.163, п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, підприємцем в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб що сплачується за результатами річного декларування на 131315,05 грн, в тому числі в 4 кв. 2016 р.-8606,92 грн, в 2017 р. - 122708,13 грн.

- п.16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення", п. 163.1 ст. 163, п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, підприємцем в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з військового збору на 10942,92 грн., в тому числі за 4 кв. 2016 р. на 717.24 грн., за 2017 рік на 10225,68 грн.

- п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7, ч.5, ч.11 ст.8, абз.3 ч.8 ст.9 Закону України 08.07.2010 №2464-VI "Пpo збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", із змінами та доповненнями, платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 151058,16 грн, в тому числі, за 4 кв. 2016 р. - 9529,56 грн, за 2017 рік - 141528,60 грн.

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.193.1 ст.193, п.194.1 ст.194, п.200.2 ст.200 ПК України, платником занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на 1732613 грн., в тому числі: жовтень 2016 р. -85213 грн; листопад 2016 р. - 93280 грн; грудень 2016 р.- 55880 грн; січень 2017 р. - 81120 грн; лютий 2017 р. - 125600 грн; березень 2017 р. - 425760 грн; квітень 2017 р. - 111680 грн; травень 2017 р.- 106080 грн; червень 2017 р.- 90400 грн; липень 2017 р.- 94720 грн; серпень 2017 р. - 90880 грн; вересень 2017 р. - 90720 грн; жовтень 2017 р. - 100480 грн, листопад 2017 р. - 98240 грн; грудень 2017 р. - 82560 грн.

- п.49.1 ст.49, п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України, не подано до податкового органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та за 2017 рік;

- п.49.1 ст.49, п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України, не подано, до податкового органу податкові декларації по податку на додану вартість за жовтень 2016 р., листопад 2016 р., грудень 2016 p., січень 2017 р., лютий 2017 р., березень 2017 р., квітень 2017 р., травень 2017 р., червень 2017 р., липень 2017 р., серпень 2017 р., вересень 2017 р., жовтень 2017 р., листопад 2017 р., грудень 2017 р.;

- п.3.1, п.3.2., п.3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Мін'юсті України 30.01.2015 №111/26556 та підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України податковий розрахунок (форма 1ДФ) за II квартал 2015 року та III квартал 2015 року подано з недостовірними відомостями податкової звітності, а саме не внесено до "Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" (форма 1ДФ) інформації по виплачених доходах на користь фізичних осіб за ознакою доходу "157" (дохід, виплачений самозайнятій особі): за II квартал 2015 року в сумі 312,00 грн., для ОСОБА_5. рнокпп НОМЕР_10 та за III квартал 2015 року в сумі 45,00 грн., для ОСОБА_6, рнокпп НОМЕР_11.

18.10.2018 на підставі висновків акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн;

№ НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 164143,81 грн (131315,05 грн податкове зобов'язання та 32828,76 грн штрафних санкцій);

№ НОМЕР_4 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 340 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з військового збору на загальну суму 13678,65 грн. (10942,92 грн. податкове зобов'язання та 2735,73 грн штрафних санкцій);

№ НОМЕР_6 про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на загальну суму 2165766,25 грн (1732613 грн, податкове зобов'язання та 433153,25 грн штрафних санкцій);

№ НОМЕР_7 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 2550 грн;

№ НОМЕР_8 про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 182472,75 грн (145978,20 грн. податкове зобов'язання та 36494,55 грн штрафних санкцій);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2018 № Ф- з єдиного внеску на суму 151058,16 грн; рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.10.2018 на суму 16058,77 грн.

Також судом встановлено, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку і не є платником податку на додану вартість, при цьому встановлено, що останній протягом періоду за який було проведено перевірку отримувала доходи від виробництва м'ясних продуктів, що також не заперечується відповідачем.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо нарахування ФОП ОСОБА_4 податкових зобов'язань з єдиного податку та переведення позивача з IV кварталу 2016 року на загальну систему оподаткування і як наслідок донарахування позивачу податкових зобов'язань є протиправними, оскільки ФОП ОСОБА_4 як платник єдиного податку звільнена від сплати вказаних вище податкових зобов'язань та порушень чинного податкового законодавства України не вчиняла.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Положеннями п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності як спеціальний податковий режим встановлена Главою І Розділу XIV ПК України.

Відповідно до п.291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст.291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Відповідно до п.291.6 ст.291 ПК України, платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).

Положенням ч.1 п.292.1 ст.292 ПК України встановлено, що доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно матеріалів перевірки, відповідачем встановлено невідповідність задекларованих позивачем обсягів реалізації м'ясо-ковбасної продукції обсягам понесених та оплачених нею витрат, проте, слід вказати, що не всі витрати, про які відповідачем вказано у акті перевірки, є витратами, які відносяться до собівартості продукції виробленої і реалізованої протягом періоду, який перевірявся.

При цьому, основною підставою нарахування позивачу податкових зобов'язань стало віднесення під час перевірки податковим органом витрат до складу доходів та в результаті чого позивачем перевищено обсяг доходу у 5000000 гривень, що суперечить п.291.3 ст.291 ПК України.

В акті перевірки відповідачем здійснений розрахунок виходу готової продукції згідно списання нітриту натрію на виробництво, який входить в основу спірних висновків відповідача та вказаний у додатку № 1 до акту.

Внаслідок проведеного відповідачем розрахунку використання нітриту натрію на виробництво позивачем м'ясо-ковбасної продукції, відповідачем встановлено заниження ФОП ОСОБА_7 обсягів реалізації м'ясо-ковбасної продукції.

Проте, податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження розрахунку виходу готової продукції.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування (ІІІ група), є платником єдиного податку і не є платником податку на додану вартість.

При цьому, в даному випадку, перевищення витрат позивача над доходами не дає контролюючому органу жодних правових підстав для включення таких витрат до складу доходів, оскільки позивач є платником єдиного податку та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Згідно спеціальних норм ПК України, які регулюють спрощену систему оподаткування, облік витрат платником єдиного податку не здійснюється і не відображається ні в книзі обліку доходів, ні в податкових деклараціях за відповідні періоди. Тобто, витрати платника єдиного податку не впливають на об'єкт оподаткування єдиним податком.

Разом з тим, суд бере до уваги, що під час проведення перевірки позивач використовував не прямі методи, які не передбаченні нормами Податкового кодексу України та не можуть бути застосовані до підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктом 2 статті 3 Закону № 996-XIV встановлено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи, а саме, Книги обліку доходів №383 від 21.03.2012, яку під час ведення господарської діяльності заповнював позивач, а також декларації за 2015 - 2017 роки, вбачається відсутність перевищення позивачем отриманого доходу у 5000000,00 грн.

Таким чином, слід вказати, що контролюючим органом безпідставно визначено перевищення позивачем отриманого доходу, в наслідок чого протиправно переведено позивача на загальну систему оподаткування та відповідно нарахованого податок на додану вартість.

Також суд звертає увагу на те, що жодних конкретних фактів отримання позивачем доходів, які не відображені в Книзі обліку доходів, протягом усього періоду перевірки відповідачем встановлено не було.

Витрати понесенні позивачем оплачені та підтверджуються первинними документами, а саме: видатковими накладними, актами закупок, товарно-транспортними накладними, квитанціями, чеками, банківськими виписками та іншими документами.

Стосовно того, що м'ясо-ковбасна продукція та її складові частини, які придбані позивачем швидко псується, а тому на залишках її бути не може, слід вказати наступне.

Згідно договорів оренди обладнання ковбасного цеху №01/01-15ОКЦ від 01.01.2015, №01/01-17 від 01.01.2017 укладених між ФОП ОСОБА_8 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) орендодавець зобов'язаний надати, а орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) виробниче обладнання, перелік яких наведений в додатку №1 до даних договорів.

Згідно додатку №1 до вказаних вище договорів встановлено, що позивач як орендар приймає у строкове платне користування перелік обладнання, яке входить до складу об'єкта оренди, а саме: холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer x3 nb 6s-222 У-40Р" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 42-40S" 2 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 4H-25.2Y-40P" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 4ЕС-62-40S" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer 4VCS 10.2Y-40P" 3 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 4J-22.2Y-40P" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer 4TC-12.24-40P" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer 4СС-6.2Y-40S" 1 шт.

З пояснень позивача слідує, що придбання основної і допоміжної сировини, що становить левову частку в структурі загальних витрат позивача, не є прямими витратами відповідного податкового (звітного) періоду, в якому безпосередньо відбувся факт придбання сировини, а фактично придбані позивачем значні партії основної і допоміжної сировини використовуються протягом досить тривалого періоду усієї майбутньої господарської діяльності.

Зокрема, основна сировина (свинина, яловичина, курятина тощо) згідно з нормативними документами підлягає зберіганню протягом 18 місяців, при цьому, як вже зазначалось, на виробництві позивача забезпечується зберігання значних партій м'ясних продуктів в спеціальних морозильних камерах із суворим дотриманням нормативних строків зберігання з контролем необхідних температур, тим самим придбана позивачем в значній кількості допоміжна сировина (спеції, етикетки, оболонки, шпагат, петля тощо) згідно з чинними нормами і стандартами підлягає зберіганню протягом 36 місяців.

Відтак, з наведеного слідує, що позивач в період проведення перевірки мав можливість зберігати м'ясо-ковбасні вироби, а також їх складові частини протягом тривалого терміну, а тому наведені доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 164143,81 грн. є протиправним, а тому, прийняте Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 16.1, підрозділу 10, розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної ОСОБА_1 України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Отже об'єктом оподаткування військового збору є чистий оподатковуваний дохід.

Так, пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - № 2464-VI) вказано, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

При цьому, базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від здійснення господарської діяльності, що обкладається податком на доходи фізичних осіб.

Відтак, враховуючи протиправне збільшення контролюючим органом податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб позивачу в розмірі 164143,81 грн, згідно податкового повідомлення-рішення від 18.10.2018 №, тому відповідно, нарахування позивачу суми військового збору, єдиного внеску є також безпідставним та протиправним.

Згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки судом встановлено протиправність податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 164143,81 грн, згідно податкового повідомлення-рішення від 18.10.2018 №, та єдиного внеску згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2018 № Ф-, тому відповідно рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.10.2018 № НОМЕР_1 є також протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно п. 119.2. ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Однак, за змістом пункту 3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, у графі 3а "Сума нарахованого доходу" відображається (за звітний квартал) дохід, який нарахований лише фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 23.09.2008, номер запису: 0008998, здійснює діяльність за кодом КВЕД 62.02 - консультування з питань інформації (основний) та ОСОБА_6 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 09.12.2010, номер запису: 0011169, здійснює діяльність за кодом КВЕД 47.62 - роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах (основний).

Отже, ФОП ОСОБА_4 не мала статусу податкового агента по відношенню до вказаних вище осіб, оскільки вони є суб'єктами підприємницької діяльності та самостійно сплачують усі необхідні податки від здійснення ними підприємницької діяльності.

Таким чином, позивач не мала обов'язку відображати дохід, нарахований на користь фізичних осіб-підприємців, а тому, податкове повідомленням-рішення від 18.10.2018 № щодо застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 510,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо нарахування ФОП ОСОБА_4 податкових зобов'язань з єдиного податку та переведення позивача з IV кварталу 2016 року на загальну систему оподаткування і як наслідок донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску, податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій є протиправними, оскільки ФОП ОСОБА_4 як платник єдиного податку звільнена від сплати вказаних вище податкових зобов'язань.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з'ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 квітня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10