Справа № 1440/1734/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/1734/18
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Дата і місце ухвалення 19.12.2018р.., м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

23.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо умисного невиконання законодавчих вимог, встановлених постановою КМУ № 707 від 12.05.2007 року (зі змінами у відповідності до постанови КМУ № 850 від 21.10.2015 року), що стосується реєстрації, підготовки та подання заяви (рапорту), висновку щодо виплати грошової допомоги разом з підтверджуючими документами у 7-денний строк;

- визнати протиправною бездіяльність органу ДФС України (ДПА) щодо безпідставної відмови у десятиденний строк прийняти рішення про призначення виплати, а, відповідно, надіслати його разом із документами, зазначеними у п. 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати;

- зобов'язати орган ГУ ДФС у Миколаївській області на підготовку висновку, а, відповідно, орган ДФС України (ДПА) у десятиденний строк прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог, встановлених постановою КМУ № 707 від 12.05.2007 року (зі змінами у відповідності до постанови КМУ № 850 від 21.10.2015 року);

- стягнути з відповідачів суму 392688 грн., як суму заборгованості за несплачену одноразову грошову допомогу ОСОБА_2 у відповідності до вимог законодавства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо не розгляду заяви (рапорту) ОСОБА_2 від 09.02.2018 року. Зобов'язано Головне управління ДФС у Миколаївській області розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_2 від 09.02.2018 року та надати відповідь на його звернення. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, неповним з'ясуванням судом обставин справи.

Апелянт посилався на те, що заява (рапорт) була адресована позивачем голові ДФС України, тоді як ГУ ДФС у Миколаївській області отримало лише копію вказаної заяви (рапорта). Також апелянт зазначив, що зі змісту вказаної заяви (рапорта) не вбачається, що позивач звертався до керівника ГУ ДФС у Миколаївській області, як то передбачено у додатку до Порядку № 707, оскільки ОСОБА_2 просив орган податкової служби ДФС України прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що заява (рапорт) ОСОБА_2 направлена до ГУ ДФС у Миколаївській області як до основного адресата, а не до відома.

ГУ ДФС у Миколаївській області вважає, що ОСОБА_2 звернувся саме до ДФС України та отримав відповідь на своє звернення від ДФС України, що стосується Головного управління ДФС, то на їх адресу надійшов лист, що містив копії звернення ОСОБА_2 до ДФС України. Відповідач зазначає, що жодною нормою законодавства не передбачено підстави, за яких контролюючий орган має повноваження розглядати та надавати відповіді на звернення громадян, які адресовані іншому органу.

Апелянт посилається на те, що оскільки Головне управління ДФС у Миколаївській області не отримувало заяву (рапорт) ОСОБА_2, то підстав для розгляду та надання відповіді на вказану заяву у нього не було.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року та прийняття нової постанови, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

19.04.2019 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ДПА в Миколаївській області від 16.09.2005 року № 172-о капітана податкової міліції ОСОБА_2 було звільнено у запас Збройних Сил України на підставі рапорту та свідоцтва про хворобу, довідки МСЕК.

04.01.2017 року УБОЗ УМВС України було складено акт № 18 про нещасний випадок, що стався з позивачем 24.08.1994 року на службі в МВС України.

06.09.2005 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС, що підтверджується випискою з акту МСЕК № 002826 від 06.09.2005 року.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 278447 від 30.01.2018 року, позивачу встановлено ІІ (другу) групу інвалідності, та вказано причиною інвалідності - травму, пов'язану з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьби зі злочинністю.

09.02.2018 року позивач звернувся із заявою (рапортом) до Голови ДФС України та Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з тим, що йому, як пенсіонеру податкового органу-колишньому працівнику податкової міліції встановлено інвалідність ІІ групи, яка настала в період проходження служби в податковому органі за фактом отримання поранення в 1994 році в порядку встановленому Постановою КМУ № 707 від 12.05.2007 року.

До заяви надав копію паспорту, посвідчення, копію акта Н-1 та Н-5, копію рішення ОВЛК УМВС, копію довідки МСЕК, свідоцтво про хворобу, копію наказу про звільнення.

Разом із заявою (рапортом) позивач надав 09.02.2018 року відповідачам заяву, в якій просив в порядку постанови КМУ № 805 від 21.10.2015 року, постанови КМУ № 707 від 12.05.2007 року - орган служби ДФС України про належний розгляд його звернення в строки, передбачені Законом, а також відповідно до наданих матеріалів за заявою та у порядку передбаченому Постановою КМУ № 805 прийняти рішення про призначення виплати або відмову в призначені виплати одноразової грошової допомоги.

Листом від 14.03.2018 року № 3508/К/99-99-04-04-02-14 ДФС України, за наслідками розгляду заяви від 09.02.2018 року, повідомила позивача про те, що на звернення аналогічного змісту надавалась вичерпна відповідь листами ДФС у Миколаївській області від 22.02.2016 року, 25.03.2016 року, 25.11.2016 року, 30.12.2016 року, 01.03.2017 року.

27.03.2018 року позивачем подано скаргу до ДФС України та ГУ ДФС у Миколаївській області на неналежний розгляд заяви від 09.02.2018 року про виплату одноразової грошової допомоги та відмову у прийнятті рішення відповідно до законодавства.

20.04.2018 року Державна фіскальна служба України надала відповідь на заяву позивача від 27.03.2018 року, в якій також повідомила про те, що на звернення аналогічного змісту заявнику вже надавались вичерпні відповіді листами ДФС у Миколаївській області та додатково запропонувала позивачу звернутись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до підрозділу, під час проходження служби в якому стався нещасний випадок та яким проводилось службове розслідування і готувались акти Н-1 та Н-5.

ГУ ДФС у Миколаївській області відповіді на заяву (рапорт) та заяву від 09.02.2018 року позивачу не надало.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів по розгляду його заяви (рапорта) щодо виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, інвалідність якого настала внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьби зі злочинністю, позивач звернувся з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2, з огляду на наступне:

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Вказаний Закон втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року, однак у пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

На виконання статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 707 від 12.05.2007 р. затвердив Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі Порядок № 707).

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13.02.2015 року № 208-VIII Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 року № 850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі Порядок № 850), який набрав чинності 31 жовтня 2015 року.

Пунктом 2 зазначеного Порядку установлено, що особам, які до набрання чинності (12 березня 2015 року) Законом № 208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

При цьому, згідно положень Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу ІI група інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьби зі злочинністю встановлена 30.01.2018 року, про що зазначено в довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 278447.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що оскільки інвалідність позивача (ІІ група) встановлена 30.01.2018 року (тобто після набрання чинності Законом № 208-VIII), то призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», повинна здійснюватись відповідно до вимог Порядку № 850, а не Порядку № 707, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у справі №822/456/16 (постанова від 05.06.2018 року), 822/910/17 (постанова від 19.09.2018 року), № 822/1616/18 (постанова від 06.03.2019 року).

Відповідно до п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно п.п. 8, 9 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п. 10 Порядку № 850).

В ході розгляду справи встановлено, що позивач проходив службу в органах податкової міліції на посаді оперуповноваженого відділення по організації викриття злочинів в базових галузях економіки оперативного відділу міжрайонного головного відділу податкової міліції ДПІ у м. Миколаєві та наказом ДПА у Миколаївській області від 16.09.2005 року був звільнений у запас Збройних Сил України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач 09.02.2018 року для отримання одноразової грошової допомоги подав заяву (рапорт), який був адресований як Голові Державної фіскальної служби України, так і Головному управлінню ДФС у Миколаївській області (органу державної податкової служби за місцем проходження служби) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ГУ ДФС у Миколаївській області було вказано позивачем в якості другого адресата, а тому з огляду на те, що відповідно до Порядку № 850 приймання документів для вирішення питання щодо виплати одноразової грошової допомоги, а також підготовка висновку щодо можливості виплати такої грошової допомоги в даному випадку відноситься саме до компетенції Головного управління ДФС у Миколаївській області, зазначений орган протиправно самоусунувся від розгляду поданих позивачем документів, тим самим допустив протиправну бездіяльність.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач взагалі не відреагував на заяву (рапорт) позивача, що не відповідає вимогам Порядку № 850. При цьому, колегія суддів зазначає, що навіть у разі, якщо відповідач (ГУ ДФС у Миколаївській області) вважав, що позивачем неналежним чином оформлено подані документи, або подано документи не у повному обсязі, вказаний орган повинен був повідомити про це заявника, однак цього не зробив.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така бездіяльність Головного управління ДФС в Миколаївській області є протиправною.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно п. 8 Порядку № 850 Порядку № 850 саме до повноважень керівника органу, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, віднесено обов'язок подання висновку щодо виплати грошової допомоги.

З огляду на те, що ГУ ДФС у Миколаївській області взагалі не розглядало заяву (рапорт) позивача від 09.02.2018 року, не встановлювало комплектність поданих позивачем документів, а також те, що вирішення питання щодо виплати грошової допомоги віднесено до компетенції керівника цього органу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності зобов'язання відповідача (ГУ ДФС у Миколаївській області) саме розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_2 від 09.02.2018 року.

Що стосується позовних вимог до ДФС України, суд першої інстанції вірно встановив, що рішення про виплату або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу може бути прийнято ДФС України лише після розгляду поданих позивачем документів Головним управлінням ДФС у Миколаївській області та прийняття цим органом висновку щодо виплати такої допомоги.

Враховуючи те, що від ГУ ДФС у Миколаївській області не надходили документи та висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу, відсутні підстави вважати, що ДФС України допустила протиправну бездіяльність. З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобов'язання ДФС України прийняти рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги. Таке рішення може бути прийнято лише за наслідками певної процедури, передбаченої Порядком № 850, яка в даному випадку дотримана не була.

Аналогічно не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_2 стосовно стягнення на його користь заборгованості у вигляді невиплаченої одноразової грошової допомоги в сумі 392688 грн., оскільки такі вимоги заявлені передчасно.

Мотиви та доводи наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують і є безпідставними.

Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 статті 317 КАС України встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що в даному випадку суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Порядку № 707, тоді як на дані правовідносини розповсюджується дія саме Порядку № 850, однак, зазначене не призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 317, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на норми постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 року «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» та доповнивши його мотивувальну частину посиланнями на норми постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук