Справа № 810/2836/18
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2836/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Беспалова О.О., Ключковича В.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника Головного управління ДФС України у Київській області - Шевченка В.О.,

представника ДФС України - Огнарьова Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року (повний текст рішення складено 16.11.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до ДФС України, Головного управління ДФС України у Київській області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ДФС України, Головного управління ДФС України у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області та Державної фіскальної служби України щодо не призначення та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію";

- зобов'язати Головне управління ДФС у Київській області подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення позивачу виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", виходячи з 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", виходячи з 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України та ч. 6 ст.23 Закону України "Про міліцію". Зобов'язано Головне управління ДФС у Київській області скласти висновок щодо виплати ОСОБА_2 грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності, відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України та ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", виходячи з 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, та направити його до Державної фіскальної служби України для прийняття рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головним управлінням ДФС України у Київській області подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ. На сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції не врегульовано.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 21.03.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні 25 квітня 2019 року представники відповідачів апеляційну скаргу підтримали. Позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, про що свідчить пенсійне посвідчення №2407, видане ДПА України 12.02.2005.

Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача, ОСОБА_2 з 27.03.1992 по 13.09.1999 безперервно працював в органах внутрішніх справ України, а з 10.01.2000 по 11.02.2005 - в органах податкової міліції України.

Наказом Державної податкової адміністрації України №13 о/д від 03.02.2005, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги", та пункту 7 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114, майора податкової міліції ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах першого відділення відділу по боротьбі з корупцією в органах державної податкової служби Управління податкової міліції з організації в Київській області, 11 лютого 2005 року звільнено в запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за підпунктом "Б" пункту 64 (через хворобу). Вислуга років на день звільнення: календарна - 18 років 10 місяці 25 днів; пільгова - 21 рік 10 місяців 25 днів.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0198886 від 16 листопада 2017 року, позивачу, у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено другу групу інвалідності з 13.11.2017 довічно.

Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії АВ №0198886, ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з 13.11.2017, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серія АГ №0026226, ОСОБА_2 на підставі акту огляду МСЕК №1425 встановлений ступінь втрати професійної придатності 70 %.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1027124 від 08 травня 2018 року, позивачу, у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено другу групу інвалідності безстроково.

На підставі вказаних документів, 13.02.2018 позивач звернувся до ГУ ДФС у Київській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що ним отримано другу групу інвалідності, яка пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Головне управління Національної поліції в Київській області листом від 20.02.2018 №668/Б/10-36-04-02 відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із тим, що працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегулювано.

Вважаючи протиправними такі дії ГУ ДФС у Київській області, позивач звернувся 12.04.2018 зі скаргою до ДФС України.

Листом від 23.05.2018 №7467/Б/99-99-04-04-02-14 ДФС України повідомила позивача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням втратою працездатності.

Вказана відмова мотивована тим, що працівники податкової міліції проходять службу в складі ДФС і не належать до органів внутрішніх справ. На сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі за (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. Положення вказаного нормативного-правового акту не поширюються на працівників податкової міліції тому для проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції згідно з цією постановою законні підставі відсутні.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що після звільнення із служби в органах податкової міліції та встановлення інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України.

Статтею 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015 р. в зв'язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07 березня 2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 21 червня 2018 року у справі № 822/31/18 та від 28 серпня 2018 року у справі № 804/6297/17.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність зв'язку між захворюванням позивача, внаслідок якого останнім втрачено працездатність та встановлено інвалідність у зв'язку із проходженням служби в органах внутрішніх справ не заперечується відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За змістом статті 23 Закону України «Про міліцію» порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 707 від 12.05.2007 затвердив Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі Порядок № 707).

Згідно п. 2 Порядку № 707 одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13.02.2015 р. № 208-VIII Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 № 850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі Порядок № 850).

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Отже, на час установлення позивачу II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах податкової міліції, чинними є обидва Порядки (№ 707 і № 850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію». При цьому, Порядок № 850 прийнятий у зв'язку із внесенням Законом України від 13.02.2015 р. до вказаної статті 23 Закону змін в частині розміру одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України у пункті 3 рішення від 03.10.1997 №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, якою затверджений Порядок №850, встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у справі №822/1616/18 (постанова від 06.03.2019).

Отже, призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №707 можливе лише за умови, що особа мала право на отримання такої допомоги до 12.03.2015.

Зважаючи на те, що втрата працездатності позивача була встановлена у 2017 році, тобто під час дії Порядку № 850, висновок суду першої інстанції про розповсюдження на спірні правовідносини цього Порядку є правильним.

У відповідності до вимог пункту 6 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п. 8 Порядку № 850).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви (рапорту) про виплату грошової допомоги до ГУ ДФС у Київській області було подано повний пакет додатків, що спростовує доводи апелянта про протилежне.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, яким затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції не поширюються на працівників податкової міліції, оскільки відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України на осіб начальницького і рядового складу податкової міліції поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію». При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію» (абз. 3 п. 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»), а на виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України від 13.02.2015 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 850, який регламентує порядок виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, позивач як колишній працівник податкової міліції має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до вищенаведених нормативних актів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні спору слід також врахувати практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), і зважати на те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішеннях у справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року, "Суханов та Ільченко проти України" від 27.06.2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х).

У рішенні по справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року Суд також вказав, що відмова у задоволенні законного права заявника через відсутність механізму його реалізації, становить втручання у право власності згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а через нездатність забезпечити реалізацію такого права заявника в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine), № 23759/03 та № 37943/06 від 14 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини звертав увагу, що скарги заявника на незаконність застосування у правовідносинах інструкції, яка є підзаконним актом, і незастосування декрету Кабінету Міністрів, який мав силу закону, не були задоволені національними судами, та зазначав про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд дійшов такого висновку у зв'язку з тим, що по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, таким чином, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Таким чином, відсутність механізму нарахування та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції не може бути підставою для відмови у виплаті коштів, а тому на переконання суду, позивач як працівник податкової поліції, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у розмірі, визначеному Порядком № 850.

Щодо доводів представників відповідачів, висловлених в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи з приводу того, що позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки його інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби та у зв'язку з тим, що позивачем не було надано відповідачу повного пакету документів, передбаченого Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007, колегія суддів зазначає, що вказані вище дві підстави не були покладені в основу рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, а відтак, відповідачі не можуть посилатися на них під час судового розгляду справи.

Так, відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, згідно із ч.4 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відсутні посилання на те, що позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки його інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позиції суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДФС України, Головного управління ДФС України у Київській області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяО.О. Беспалов

СуддяВ.Ю. Ключкович

Повне судове рішення складено 25.04.2019