Справа № 640/2890/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2890/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України про визнання дій відповідача протиправним - злочином; визнання та присудження права на основну, ядерну, строкову, довічну гарантовану державну пенсію виключно із фактичного заробітку на 1986 рік - 3652 рубля СРСР, що дорівнює 5189 доларів США, виключно у відсотках від ступеню втрати працездатності, без будь-яких обмежень довічно; визнання та присудження права на додаткову ядерну пенсію виключно в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком без будь-яких обмежень 01.01.2000 року довічно, а борг виключно із розміру 100% мінімальної пенсії на день виплати щомісячно, щорічно з 01.01.2000 року по день виплати без будь-яких обмежень; зобов'язання відповідача призначити, нарахувати, перерахувати, виплатити не виплачені з вини держави суми боргу в строк до одного місяця з нарахуванням по щорічно 3% річних та на загальну суму боргу пеню в розмірі 120% від подвійної облікової ставки Нацбанку; встановлення судового контролю за виконанням рішення, у разі неналежного виконання нараховувати пеню в розмірі 120% та 3% річних на всю суму боргу по день повної виплати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року повернуто адміністративний позов позивачу на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, зазначена ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 з підстав передбачених п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимогу, яка, по суті, має розглядатися в рамках кримінального провадження, зокрема, щодо визнання дій відповідача протиправними - злочином, відповідальність за що передбачено статтями Кримінального кодексу України.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 6 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною 1 ст.172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

В той же час, заборона щодо об'єднання в одне провадження кількох вимог встановлена ч.4, 5 ст.172 КАС України, відповідно до яких не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Отже, лише у разі порушення правил об'єднання позовних вимог, що може полягати виключно в об'єднанні в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, позовна заява підлягає поверненню на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України.

Дослідивши зміст позовної заяви колегія судів встановила, що позивачем фактично оскаржуються протиправні дії відповідача щодо непризначення, ненарахування, невиплати належної йому основної, ядерної, строкової, довічної гарантованої державної пенсії та додаткової пенсії.

Жодних посилань про притягнення відповідача на кримінальної відповідальності у відповідності до Кримінального кодексу України у позовній заяві відсутні.

Зазначені позовні вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства та законодавством не встановлено виключну підсудність таких позовних вимог різним судам, що виключає можливість повернення позову позивача на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України, з огляду на відсутність порушення правил об'єднання позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку позивачем дотримано вимоги, передбачені ст.172 КАС України, оскільки позовні вимоги, наведені позивачем у позові, заявлені до одного відповідача, пов'язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

Наведене свідчить про відсутність передбачених п.6 ч.4 ст.169 КАС України обставин, за яких суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Враховуючи викладені обставини та наведені норми права, беручи до уваги, що при поданні адміністративного позову позивачем було дотримано вимоги ч.1 ст.47 та ст.172 КАС України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції невірно застосував положення п.6 ч.4 ст.169 КАС України, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 лютого 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 320, 321, 325 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 24.04.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І.Мєзєнцев