Справа № 807/4158/13-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3129/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Селена» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року в справі №807/4158/13-а (суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) за позовом Міжгірського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до товариства з додатковою відповідальністю «Селена» про стягнення заборгованості,-

встановив:

У листопаді 2013 року управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області звернулося в суд з позовом, в якому просило стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Селена» заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за Списком №1 за період з 27.01.2010 по 04.01.2013 в сумі 33892, 74 грн.

Постановою від 24 грудня 2013 року Закарпатський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив повністю.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 27 травня 2015 року постанову суду першої інстанції скасував та прийняв нове рішення, яким позов залишив без розгляду.

Постановою від 01 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду скасував ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015року, а справу направив для продовження розгляду.

При цьому, у вказаній вище постанові Верховний Суд вказав на помилковість та передчасність висновків апеляційного суду про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки проаналізований перебіг обставин вказує на те, що вони настали у строкових рамках, упродовж якого закон дозволяє звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Таке рішення суду апеляційної інстанції, за висновками Верховного Суду, призвело до того, що цей суд фактично залишив без розгляду по суті доводи апеляційної скарги відповідача.

Відтак, в межах даного апеляційного провадження слід переглянути справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, яким ухвалено стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Селена» заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату пенсій в сумі 33892, 74, товариство оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що не погоджується із сумою, визначеною пенсійним органом, оскільки розмір такої визначено у 100 відсотковому відношенні. Проте суд не взяв до уваги положення п. 2 (підпункт 1) перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яким встановлено, що підприємства покривають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМ України, починаючи з дня набрання чинності цим законом (з 01.01.2004), у розмірі 20% з наступним збільшенням її щороку на 10% до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

Відтак, лише за період з 01.01.2012 пенсійний фонд мав право нараховувати підприємствам 100% відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

Крім того, як зазначено у вказаних вище нормах Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підприємства покривають такі витрати з коштів, призначених на оплату праці. Суд не взяв до уваги той факт, що на підприємстві відсутні кошти на оплату праці, що повязано з тривалим простоєм.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Судом, враховуючи клопотання відповідача, та керуючись нормами ст. 52 КАС України, допущено заміну управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області його правонаступником - Міжгірським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Товариство з додатковою відповідальністю «Селена» є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Селена», яке було реорганізоване згідно з наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України від 10 серпня 1994 року № 899 шляхом перетворення з державного підприємства «Селена».

Відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до статті 1 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», а з 01 січня 2004 року - платником страхових внесків відповідно до статті 15 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Згідно з розрахунком суми заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгової пенсії, призначеної за Списком №1 відповідно до розділу ІІ Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» фактичні витрати відповідача на виплату і доставку пенсії колишньому працівнику ОСОБА_1 за період з 27.01.2010 по 04.01.2013 становлять 33892, 74 грн.

Пенсія за віком на пільгових умовах призначена ОСОБА_1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 №61452/12/9104, яка набрала законної сили.

На виконання вказаного рішення позивач провів виплату пільгової пенсії ОСОБА_1І за Списком №1 за період з 27.01.2010 по 04.01.2013 та направив на адресу відповідача розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач отримав зазначений розрахунок 02.11.2013, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки сума відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не була сплачена відповідачем у добровільному порядку, пенсійний орган звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що згідно з пенсійним законодавством відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати органу Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, що здобули стаж, який дає право на такий вид пенсії на цьому підприємстві. Крім того, сума заборгованості підтверджена належними доказами, підстав для звільнення відповідача від її оплати чи доказів її сплати суду не надано, тому така підлягає стягненню в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (1058-15) (далі - Закон) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону (1058-15) в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12),

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом (1058-15).

Порядок відшкодування підприємствами витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах регламентується Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 N 21-1 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за N 64/8663.

Визначення сум до відшкодування, формування розрахунків фактичних витрат здійснюється органами Фонду. Встановлено єдиний порядок як для відшкодування пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) (по Списку 1), так і для пенсій, призначених відповідно до пункту «б» зазначеної статті (по Списку 2) та інших видів пільгових пенсій. При цьому не відбувається щомісячного узгодження сум до відшкодування. Розрахунок надсилається підприємству раз на рік, до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій. Якщо ж настають обставини, що впливають на суму відшкодування підприємство повідомляється про такі зміни не пізніше ніж у місячний термін з моменту їх настання.

Підприємства вносять плату щомісяця до 25-го числа. Отже, відповідний обов'язок підприємств не ставиться в залежність від наявності або відсутності коштів на підприємстві, фактичної діяльності або інших чинників.

Ці витрати відшкодовують підприємства незалежно від форм власності та господарювання. Якщо особа має пільговий стаж на кількох підприємствах, витрати покриваються цими підприємствами пропорційно до такого набутого у них стажу роботи.

З наведених вище правових норм слідує, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Вказаний у даній справі розмір заборгованості підтверджений складеним відповідачем розрахунком фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсії, призначеної відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період з 27.01.2010 по 04.01.2013.

Зазначений розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на суму 33892, 74 грн надсилався відповідачу, отриманий ним, що підтверджується матеріалами справи.

Суд відхиляє твердження апелянта про неправильність нарахованої суми, вказаної у розрахунку, оскільки такий розрахунок він не оскаржував ні в адміністративному, ні у судовому порядку, а тому сума, вказана у розрахунку, є узгодженою.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі №805/473/17-а) та Верховного Суду України (постанова від 05 червня 2012 року у справі № 21-167а12, від 25 вересня 2012 року (№№ 21-251а12, 21-293а12, 21-294а12), від 16 квітня, 10 вересня, 08 жовтня 2013 року (№№ 21-12а13, 21-215а13, 21-310а13 відповідно), від 11 лютого 2014 року у справі № 21-471а13, від 07 липня 2015 року у справі №21-735а15).

Відтак, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії і правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Селена» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року в справі №807/4158/13-а без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 25.04.219