Справа № 420/6556/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6556/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Обухова О.В. (за довіреністю),

представника відповідача Єрмакова А.В. (за довіреністю),

представника третьої особи Жука І.С. (за довіреністю),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
17 грудня 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України, викладену у рішенні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, занесеному до протоколу комісії №88 від 31.08.2018 року, затвердженому Міністром оборони України 04.09.2018 року, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому після звільнення з військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби;

2. Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому після звільнення з військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року.

Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, надано 5-денний термін на усунення недоліків позову та вказано, що недоліки повинні бути усунені шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви (з копією сторонам).

02 січня 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №40375/18), відкрито провадження у даній адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах в період з 15.05.1987 по 09.04.1989, під час проходження якої з 06.11.1987 по 14.01.1989 брав участь в бойових діях в Демократичній республіці Афганістан у складі військової частини пп НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданим Ширяївським районним військовим комісаріатом Одеської області 01.04.1987, довідкою від 08.02.2016 № 47, виданою Ширяївським районним військовим комісаріатом Одеської області, та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , виданим Ширяївським районним військовим комісаріатом 03.03.1997. Під час участі в бойових діях в 1987 році позивач отримав поранення (контузію). Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 25.10.2015 № 928/ж встановлено, що описані експертом рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1987 році. Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 25.05.2015 № 1882, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки та лівої ноги (контузія головного мозку в 1987 році) сержанта у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. 04.08.2015 Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу встановлено другу групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується Довідкою МСЕК серії 10 ААВ №780534 від 04.08.2015. На підставі рішення МСЕК позивачу 06.08.2015 видано посвідчення інваліда війни 2-ї групи. 16.07.2018 звернувся до Одеського обласного військового комісаріату із заявою та документами щодо призначення і виплати йому вказаної допомоги. Одеським ОВК документи позивача були надіслані до Міністерства оборони України для прийняття рішення про призначення та виплату допомоги. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 (витяг з протоколу № 88 засідання комісії додається), затвердженим Міністром оборони України 04.09.2018, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки «заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. Висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 25.05.2015 № 1882, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, які не подано на розгляд комісії». Вказане рішення Міністерства оборони України доведено до позивача листом Одеського ОВК від 21.09.2018 № 6748. Рішення міністерства оборони України про відмову в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги вважає протиправним, безпідставним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, фактичним обставинам справи та правовим висновкам Верховного Суду. Враховуючи, що стосовно позивача до набрання чинності Законом №2004-УІІІ від 06.04.2017 рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності не приймалося та ним не отримано замість зазначеної допомоги інших компенсаційних виплат відповідно до законодавства, на нього мають поширюватись норми Закону №2004-VIII від 06.04.2017 щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Враховуючи, що позивач звернувся про призначення і виплату допомоги в 2018 році, одноразова грошова допомога йому має бути призначена і виплачена у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року. Позивачем до відповідача надано усі необхідні документи, що підтверджують його право на отримання одноразової грошової допомоги. позивачем було зроблено відповідний запит до архівних установ. Згідно повідомлення Федеральної казенної державної установи «Центральний архів. Філія (військово- медичних документів, м. Санкт-Петербург)» від 17.05.2018 № 6/3/0-215, в колекції історій хвороби воїнів-інтернаціоналістів Афганістана, що зберігається в архіві, історія хвороби позивача відсутня. В документах групового обліку поранених і хворих медбату в/ч пп НОМЕР_4 , в/ч пп 41920 (Шинданд ДРА), що надійшли на зберігання до архіву не у повному обсязі, відомостей щодо позивача також немає. Інших документів, які б свідчили про причини та обставини поранення, крім тих, що надані до відповідача позивачем, позивач не має можливості надати через незалежні від нього обставини.

Ухвалою суду від 18 січня 2019 року визначено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

31 січня 2019 року до суду від відповідача за вх.№3690/19 надійшов відзив на позов (а.с.58-61), у якому зазнаено, що Міністерство оборони України не визнає позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975 зазначає, що під час вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 слід застосовувати порядок, що діяв на день виникнення права, станом на дату що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Позивач був призваний на військову строкову службу та був звільнений з неї 09.04.1989 року. Згідно довідки МСЕК серії 10 ААВ № 780534 від 04.08.2015 ОСОБА_1 встановлено інвалідність 2-ї групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, зазначено дату чергового переогляду - 06.08.2018 року. На час подання позову - 17.12.2018 позивач не надав відомостей про те, що йому підтверджено 2-у групу інвалідності. Законодавець чітко визначає, що особи які проходили військову строкову службу мають право на призначення і виплати одноразової грошової допомоги виключно у випадку настання інвалідності під час виконання обов`язків військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби. Виходячи з матеріалів справи ОСОБА_1 , який був звільнений із військової строкової служби 09.04.1989 року, друга група інвалідності була встановлена через 26 РОКІВ після звільнення із строкової військової служби. ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги не має.

11 лютого 2019 року до суду від позивача за вх.№4738/19 надійшла відповідь на відзив (а.с.70-73), у якій позивач зазначає, що викладені у відзиві доводи та міркування відповідача є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи та прямо суперечать вимогам чинного законодавства України. Відповідач зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання грошової допомоги враховуючи, що позивач проходив строкову військову службу. Проте, обґрунтовуючи дане твердження, відповідач посилається на норми Закону, що не були чинними на час набуття права позивачем на грошову допомогу, та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Довідкою МСЕК серії 10 ААВ №780534 від 04.08.2015 підтверджено, що позивачу 04.08.2015 Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 встановлено другу групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Отже, датою виникнення у позивача права на призначення спірної грошової допомоги, є саме 04.08.2015, та застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають саме нормативно-правові акти, які були чинними станом на 04.08.2015. Відповідач у відзиві наводить зміст статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що набула чинності з 01.01.2017, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

22 лютого 2019 року до суду від відповідача за вх.№6640/19 надійшли заперечення на відповідь (а.с.117-119), у яких зазначає, що позивач безпідставно стверджує, що протокол засідання ЦВЛК від 25.05.2015 № 1882 засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Позивач не виконав вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» щодо подання необхідних документів, що повинні додаватися до заяви позивача. Так, на виконання п. 1і Порядку позивач до заяви від 16.07.2018 додав документ відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, а саме витяг з протоколу засідання ЦВЛК від 25.05.2015 № 1882. Далі Порядок вимагає надати наступний документ - що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Але позивач не надав такий документ про відповідні причини та обставини поранення. Достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем не надавалися позивачем до військово-лікарської комісії згідно вимог пунктів 21.7., 21.8. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, дійсних причин та обставин поранення не з`ясовано. Відповідно у витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 25.05.2015 № 1882 цих відомостей не відображено. Оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-XII у позивача відсутнє. На дату встановлення інвалідності 04.08.2015 позивачу статтею 16 Закону № 2011-XII (в редакції станом на 04.08.2015) також не передбачалося призначення та виплата одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю строкової військової служби. 4.2 статтею 16 Закону № 2011-XII (в редакції станом на 04.08.2015) для категорії військовослужбовців строкової військової служби визначено тільки один випадок призначення та виплати одноразової грошової допомоги - якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності. ОСОБА_1 , який був звільнений із військової строкової служби 09.04.І989 року, друга група інвалідності була встановлена через 26 років після звільнення із строкової військової служби. Отже, ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги не має.

27 лютого 2019 року представник третьої особи у підготовчому засіданні надав суду письмові пояснення (а.с.93-98), у яких посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975 зазначає, що 09.02.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 29.12.2018 року - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) було отримано від ОСОБА_1 заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи, при цьому, до отриманої військкоматом заяви, ОСОБА_1 були додані наступні документи: копія виписки з акту огляду МСЕК від 04.08.2015 року; копія військового квитка серії НОМЕР_2 ; копія паспорту та ідентифікаційного номера; копія витягу із протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 25.05.2015 року № 1882; копія висновку судово-медичної експертизи від 25.05.2015 № 928/ж. У зв`язку з чим, військкоматом 16.02.2016 року було подано до розпорядника бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого були додані усі надані ОСОБА_1 документи. В подальшому, листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 10.06.2016 року за № 248/3/6/2711 військкомат було повідомлено про те, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних в призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби, прийняла рішення, яке було занесено до протоколу № 38 від 03.06.2016 року, про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з відсутністю копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Про вищезазначене рішення, ОСОБА_1 був повідомлений листом Одеського обласного військового комісаріату від 07.07.2016 року за № 5293. При цьому, у зазначеному листі, ОСОБА_1 було запропоновано надати до відділу соціального забезпечення копію необхідного підтверджуючого документа для остаточного прийняття комісією рішення. 16.07.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи. До отриманої військкоматом повторної заяви ОСОБА_1 , заявником були додані копії усіх раніше наданих документів, до яких було додано копію довідки філії Центрального Архіву Російської Федерації (військово-медичних документів, м. Санкт-Петербург) від 17.05.2018 року 6/3/0-215. У зв`язку з чим, Одеським обласним військовим комісаріатом 20.07.2018 року було подано до розпорядника бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого були додані усі надані ОСОБА_1 документи. Згідно п.10 протоколу № 88 від 31.08.2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено п. 11 Порядку..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975. Про вищезазначене рішення комісії, ОСОБА_1 було повідомлено листом Одеського обласного військового комісаріату від 21.09.2018 року за № 6748. Рішення розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України є таким що відповідає вимогам чинного законодавства України, є вмотивованим та обґрунтованим. Наданий ОСОБА_1 висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 25.05.2015 року № 1882, який подано разом з іншими документами, не можливо вважати документом, що свідчить про обставини поранення. Відомості про обставини поранення також відсутні у інших поданих ОСОБА_1 документах. Виходячи з цього, вбачається те, що заявником не було додержано вимоги п.11 Порядку..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975, ОСОБА_1 не було надано копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року продовжено строк підготовчого провадження у даній справі, призначено підготовче засідання та повторно витребувано у Міністерства оборони України докази.

19 березня 2019 року усною ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, замінено третю особу з ІНФОРМАЦІЯ_3 на Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/6556/18 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 06.11.1987 року по 14.01.1989 року проходив військову службу в складі діючої армії в Республіці Афганістан в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) в складі В/Ч пп 41920, що також підтверджується довідкою Ширяївського районного військового комісаріату Одеської області №47 від 08.02.2016 року (а.с.15) та копією військового квитка НОМЕР_2 (а.с.13-14, 101-105), та має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.08.1997 року (а.с.20).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертизи №928/ж від 25.05.2018 року (а.с.16-17), зробленого на підставі заяви від 25.05.2015 року ОСОБА_1 , зі слів ОСОБА_1 , що у 1987 році під час бойових дій у Афганістані отримав осколкові поранення голови, лівої руки та лівої ноги, при огляді заявника зроблено висновок, що описані у висновку рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1987 році.

Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1882 від 25.05.2015 року встановлено, що поранення (контузія) і захворювання, які отримав позивач, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії (а.с.18, 106).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 780534 від 04.08.2015 року (а.с.19, 100), ОСОБА_1 встановлено довічно другу групу інвалідності. Причина інвалідності - поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

09 лютого 2016 року ОСОБА_1 подав до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву (а.с.99), у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, причина інвалідності - поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Як вбачається з листа військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №5293 від 07.07.2016 року (а.с.108), направленого ОСОБА_1 «…комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі- Комісія) Ваші документи повернуті до ІНФОРМАЦІЯ_3 на доопрацювання (протокольне рішення від 03 червня 2016 року № 38), оскільки згідно з переліком документів, визначених пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, одним з необхідних є документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Вас визнано інвалідом внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. проте копії вищевказаного документа не надано. Враховуючи викладене, пропонуємо Вам надати до відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 копію підтверджуючого документа для остаточного прийняття Комісією рішення».

16 липня 2018 року позивач подав військовому комісару Одеського обласного військового комісаріату заяву (а.с.21, 109), у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, причина інвалідності - поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

До вказаної заяви позивачем додано:

- копію довідки МСЕК серії 10 ААВ від 04.08.2015 року №780534;

- копію військового квитка;

- копію паспорта та ідентифікаційного коду;

- копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 25.05.2015 року №1882;

- копію висновку судово-медичної експертизи від 25.05.2015 року №928/ж;

- копію архівної довідки від 17.05.2018 року №6/3/0-215.

Так, у довідці філіалу федерального державного казенного підприємства Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації №6/3/0-215 від 17 травня 2018 року (а.с.22, 110) зазначено, що в колективній історії хвороб воїнів інтернаціоналістів Афганістану, які зберігаються у філіалі, історії хвороби ОСОБА_1 немає та що в документах групового обліку поранених та хворих в/ч пп 93977; в/ч пп 41920 (Шинданд ДРА), які надійшли на зберігання у філіал не у повному обсязі, відомостей про ОСОБА_1 за період травень-червень 1988 також немає. Відомостей про в/ч НОМЕР_5 філіал не володіє.

Позивачу листом №6748 від 21.09.2018 року (а.с.113) було направлено витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №88 від 31 серпня 2018 року (а.с.11, 112), в якому зазначено: «Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а саме: 10. Солдату у запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), якого 09.04.1989 звільнено зі строкової військової служби та 04.08.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії …, оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. Висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 25.05.2015 № 1882, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, які не подано на розгляд комісії».

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно зі ст.1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з п.2 ч.1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Водночас, у відповідності до ст. 16-4 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975) (далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що посилання міністерства оборони України у протоколі №88 від 31.08.2018 року на неподання позивачем доказів, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії, каліцтва) є правомірним, відповідає вимогам законодавства та має легітимну мету.

При цьому суд зазначає, що Порядком № 975 не визначено, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Пункт 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) визначає, що за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Відповідно до п. 21.3 зазначеного вище Положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.

Згідно п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення. г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Відповідно до п. 21.7 Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення № 402).

Суд зазначає, що наданий позивачем висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №928/ж від 25.05.2015 року та прийнятий на цій підставі витяг із протоколу Центральної військово-лікарської комісії №1882 від 25.05.2015 року в даній справі не є достатніми доказами, що вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача, оскільки такий висновок зроблений зі слів позивача щодо причин отримання поранення, при цьому що жодних достовірних доказів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) позивачем до суду та відповідачу надано не було.

Окрім цього у військовому квитку позивача НОМЕР_2 у пункті 22 «Які має поранення та контузії (дату і характер поранення (контузії)» відсутні будь-які відомості щодо отримання ОСОБА_1 , поранень (контузії) під час проходження військової служби, в тому числі в Демократичній республіці Афганістан.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд зазначає, що Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зроблено у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №822/220/18 наступний висновок: « 78. Водночас, відсутність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату. 79. Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання. 80. З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи. 82. Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення».

Окрім цього Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відступає від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п. 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/13892/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/3005/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 740/1538/17, від 29 січня 2019 року у справі № 293/342/17.

Отже, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що Міністерство оборони України, відмовляючи позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому після звільнення з військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, діяло на підставі та згідно законодавства у межах наданих йому повноважень.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про: визнання протиправною відмову Міністерства оборони України, викладену у рішенні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, внесеному до протоколу комісії №88 від 31.08.2018 року, затвердженому Міністром оборони України 04.09.2018 року, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому після звільнення з військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби; зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому після звільнення з військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (с.Миколаївка, Ширяївський район, Одеська обл., 66810, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6 ).

Відповідач Міністерство оборони України (просп.Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул.Піроговська, 6, м.Одеса, 65044, ).

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2019 року.

Суддя О.А. Вовченко

.