Справа № 2140/1950/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1950/18
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Іщенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Фермерського господарства «Соценко» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення - 22.11.2018р.) по справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Заповіт Ілліча» до Виконавчого комітету Скадовської міської ради, державного реєстратора Виконавчого комітету Скадовської міської ради Кучубеєвої Марії Олександрівни, 3-х осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фермерського господарства «Соценко», Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

24.09.2018 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Заповіт Ілліча» (СТОВ «Заповіт Ілліча») звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Скадовської міської ради, 3-х осіб ОСОБА_2, ФГ «Соценко», ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області від 10.10.2017 року індексний номер 37496038 (справа №2140/1950/18).

Також, 24.09.2018 року ТОВ «Заповіт Ілліча» звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду із схожим позовом до Виконавчого комітету Скадовської міської ради, 3-х осіб ОСОБА_3, ФГ «Соценко», ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області від 10.10.2017 року індексний номер 37487892 (справа №2140/1955/18).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором здійснена реєстрація договору оренди земельної ділянки, яка вже була в оренді на підставі договору та який був укладений раніше. Позивач вважає, що у зв'язку із неналежним виконанням державним реєстратором своїх обов'язків, відбулась подвійна реєстрація на одну і ту саму земельну ділянку, що суперечить чинному законодавству, а отже реєстраційні дії також проведені всупереч положенням діючого законодавства, є неправомірними та прийняті рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року вказані провадження по справам №2140/1950/18 та №2140/1955/18 об'єднані в одне та їм присвоєно №2140/1950/18.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року залучено до участі у справі у якості 2-го відповідача державного реєстратора виконавчого комітету Скадовської міської ради ОСОБА_4

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року позов СТОВ «Заповіт Ілліча» - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовані рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області Кучубеєвої М.О. від 10.10.2017р. індексні номери №37496038 та №37487892.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, директор ФГ «Соценко» 12.12.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року та прийняти нове, яким закрити провадження по даній справі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони з невідомих причин не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

В зв'язку з неприбуттям сторін в судове засідання справа розглянута на підставі наявних в ній матеріалів.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

3-я особа ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,09 га, яка розташована на території Улянівської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

20.01.2010р. між ОСОБА_2 та СТОВ «Заповіт Ілліча» було укладено договір оренди землі №93, відповідно до умов якого, позивачу передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,09 га, яка знаходиться на території Улянівської сільської ради, строком на 10-ть років.

Вказаний вище договір оренди землі зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Відділі Держкомзему у Скадовському районі Херсонської області 08.04.2011р. за №00141.

01.10.2017р. між ОСОБА_2 та ФГ «Соценко» було укладено 2-й (аналогічний) договір оренди землі, згідно якого ФГ «Соценко» передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,09 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Улянівської сільської ради, строком до 31.12.2027р.

10.10.2017р. державним реєстратором виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області Кучубеєвою М.О. здійснено державну реєстрацію прав, які виникли на підставі договору оренди землі на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 4,09 га, укладеного 01.10.2017р. між ОСОБА_2 та ФГ «Соценко», індексний номер рішення 37496038.

3-я особа ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,85 га, яка розташована на території Улянівської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

20.01.2010р. між ОСОБА_3 та СТОВ «Заповіт Ілліча» було укладено договір оренди землі №97, відповідно до умов якого, позивачу передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,85 га, яка знаходиться на території Улянівської сільської ради, строком на десять років.

Вказаний договір оренди землі зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Відділі Держкомзему у Скадовському районі Херсонської області 08.04.2011р. за №00145.

01.10.2017р. між ОСОБА_3 та ФГ «Соценко» було укладено 2-й (аналогічний) договір оренди землі, згідно якого ФГ «Соценко» передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,85 га з кадастровим номером НОМЕР_4, яка знаходиться на території Улянівської сільської ради, строком до 31.12.2027р.

10.10.2017р. державним реєстратором виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області Кучубеєвою М.О. здійснено державну реєстрацію прав, які виникли на підставі договору оренди землі на земельну ділянку НОМЕР_3, площею 2,85 га, укладеного 01.10.2017 р. між ОСОБА_3 та ФГ «Соценко», індексний номер рішення 37487892.

04.05.2018р. СТОВ «Заповіт Ілліча», вважаючи, що було здійснено державну реєстрацію прав на земельні ділянки, які були обтяжені попередніми реєстраціями, т.б. фактично про наявність подвійної реєстрації на ці земельні ділянки, подав скаргу до Міністерства юстиції України, однак наказом заступника Міністра з питань державної реєстрації від 14.06.2018р. № 2080/7 у задоволенні цієї скарги СТОВ «Заповіт Ілліча» було відмовлено.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями державного реєстратора, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про оренду землі"(від 06.10.1998р. №161-XIV), Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (від 01.07.2004р. №1952-IV), Земельним Кодексом України та іншими законодавчими актами.

Так, частиною 5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Також приписами ст.126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.18 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

При чому, слід зазначити, що нормами ч.4 ст.18 Закону №1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Як вбачається з приписів ч.3 ст.10 Закону №1952-IV (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №1952-ІV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Судова колегія зазначає, що предметом оцінки у справі є виключно рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди на земельні ділянки, як такі, що прийняті посадовою особою суб'єкта владних повноважень. Водночас, підставами їх скасування є наявність державної реєстрації права оренди на земельні ділянки за іншою особою, тобто наявність подвійної державної реєстрації прав на один і той самий об'єкт нерухомості за двома різними юридичними особами.

Із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора слідує, що одним із його обов'язків є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й зобов'язаний, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Такий обов'язок узгоджується і із закріпленими в п.1 ч.1 ст.3 Закону №1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, наявність такої суперечності між заявленим ФГ «Соценко» та вже зареєстрованим правом СТОВ «Заповіт Ілліча» у розумінні п.5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

Разом з тим, через неналежне виконання державним реєстратором своїх обов'язків під час розгляду заяв ФГ «Соценко» про державну реєстрацію права користування земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_4 та прийняття відповідних рішень, факт існування реєстрації права СТОВ «Заповіт Ілліча» на користування цими ж земельними ділянками залишився поза увагою державного реєстратора Виконавчого комітету Скадовської міської ради, що призвело до подвійної державної реєстрації прав.

Як вбачається з пояснень відповідача, при здійсненні спірної державної реєстрації державним реєстратором були враховані листи-претензії власників земельних ділянок щодо повідомлення орендаря про припинення договорів оренди від 20.01.2010р. №№93,97 в односторонньому порядку. Ці листи-претензії були надіслані орендарю за договорами рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте, колегія суддів не приймає такі доводи відповідача, оскільки питання щодо умов укладення, розірвання, виконання договору оренди землі чи інших цивільно-правових угод, не відноситься до компетенції державного реєстратора. Тому, надання стороною повідомлення про одностороннє припинення договору оренди землі не надає прав реєстратору вважати про припинення чи відсутність реєстрації цього договору та не надає прав на реєстрацію іншого договору оренди, оскільки фактично в такому випадку реєстратор дає оцінку цивільно-правовій угоді та умовам її виконання чи припинення, що не є його функцією.

Надання державному реєстратору такого повідомлення про припинення чи розірвання договору оренди, навпаки є інформацією про існування іншого договору оренди з іншою стороною та зобов'язує державного реєстратора витребувати відомості про наявність його реєстрації.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.

Аналогічна правова позиція з цього спірного питання була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 823/378/16.

До того ж, одночасно слід врахувати й те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо перевірки відповідачем наявності чи відсутності попередньої реєстрації договорів оренди землі відповідно до кадастрових номерів.

Крім того, позивачем надано суду копії договорів оренди землі від 20.01.2010 р. № 93, який укладено між ОСОБА_6 та СТОВ "Заповіт Ілліча", №97, який укладено між ОСОБА_3 та СТОВ "Заповіт Ілліча", відповідно до яких договори зареєстровано в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у відділі Держкомзему у Скадовському районі 08.04.2011 р. за № 00141 та за № 00145, і строк дії яких до 20.01.2020 р.

Відповідно до умов зазначених договорів оренди земельних ділянок, зміна умов договору і припинення його дії здійснюється за взаємною згодою сторін у письмовій формі, а у разі недосягнення такої згоди у судовому порядку. Єдиною умовою одностороннього розірвання угоди за ініціативою орендодавця передбачено лише у випадку несвоєчасної або в неповному обсязі виплата орендної плати.

Позивачем також надано до суду 1-ї інстанції і копії відомості №1 на видачу готівки в рахунок земельного паю за 2018 рік, з якого вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 особисто отримали орендну плату за користування СТОВ "Заповіт Ілліча" їхніми земельними ділянками згідно вищевказаних договорів, та копію податкового розрахунку форми №1ДФ (т.2 а.с.18, 21). Вказані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, який відповідно до чинного законодавства та умов договорів оренди підлягає вирішенню шляхом переговорів або в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про протиправність рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Скадовської міської ради Кучубеєвої М.О. від 10.10.2017р. індексні номери 37496038, 37487892.

Що ж стосується викладеної в апеляційній скарзі ФГ "Соценко" позиції щодо того, що даний спір нібито не є публічно-правовим, оскільки випливає із договірних відносин, у зв'язку з чим підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, то судова колегія не може погодитися з такою позицією апелянта з наступних підстав.

Так, ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пункт 2 частини 1 ст.4 КАС України визначає, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як вже зазначалось вище, відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом №1952-IV.

Так згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

А відповідно до приписів статті 11 вказаного Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Враховуючи наведене, державний реєстратор є суб'єктом владних повноважень, а правовідносини, які виникають між ним та заявником прав чи їх обтяжень, - публічно-правовими. Захист прав та інтересів відповідного заявника від порушень з боку цього суб'єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають, наприклад, у перевищенні повноважень, недотриманні строків, процедури, умов та інших визначених законом особливостей вчинення реєстраційних дій, є завданням адміністративного судочинства та має відбуватися у відповідному порядку.

З огляду на положення ч.1 ст.19 ЦПК України та п.13 ч.1 ст.20 ГПК України, вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб'єктного складу) якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав у зв'язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення, як-от правочину, свідоцтва тощо.

Таке розмежування обумовлене й обсягом судового контролю в адміністративному судочинстві, визначеним частиною 2 статті 2 КАС, який не охоплює оцінку правомірності діянь/рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на наслідки, які це діяння/рішення спричинили, чи правомірність юридичного факту, що став підставою реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та вже неодноразово зазначалося вище, предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання саме державним реєстратором (як суб'єктом владних повноважень) під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій встановленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема, правомірність здійснення повторної реєстрації похідного речового права - права користування земельною ділянкою у разі наявного та зареєстрованого тотожного права на ту саму земельну ділянку за іншим користувачем. Питання правомірності чи неправомірності набуття позивачем чи третьою особою права користування на зазначену вище земельну ділянку, як і питання, пов'язані з реалізацією прав власності на неї або дотримання умов укладених сторонами цивільно-правових угод перед судом не порушено.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в постанові від 12.06.2018 року у справі № 823/378/16.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Соценко» - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.04.2019 р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук