Справа № 754/16182/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання рішення неправомірним та зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним рішення МВС України про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності 3 групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі - Порядок №850); визнання протиправним рішення ГУНП у м. Києві про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності 3 групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку №850; зобов'язання ГУНП у м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу зв'язку з встановленням інвалідності 3 групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку №850 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто, на 25.04.2016 року.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 06 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення ГУНП у м. Києві щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку №850. Зобов'язано ГУНП у м. Києві прийняти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 3 групи інвалідності, відповідно до Порядку №850. В іншій частині вимог адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Національної поліції у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 липня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство внутрішніх справ України просило задовольнити апеляційну скаргу відповідача та скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, позивач у період з 09.12.1986 року по 06.11.2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ.

07.12.2015 року позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с. 16-17).

Як вбачається з копії свідоцтва про хворобу №33 від 28.12.2015 року, Госпітальна військово-лікарська комісія за розпорядженням Деснянського УП ГУНП у м. Києві постановила, що ОСОБА_2, полковник поліції, заступник начальника управління поліції - начальник кримінальної поліції Деснянського УП ГУНП у м. Києві, непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 85-87).

Відповідно до копії витягу з наказу ГУНП у м. Києві від 31.12.2015 року №131 о/с, полковника поліції ОСОБА_2, заступника начальника управління поліції - начальника кримінальної поліції Деснянського управління поліції звільнено зі служби в поліції згідно з п.2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

Згідно копії виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0427901, з 25.04.2016 року за результатами первинного огляду ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

12.10.2017 року позивач звернувся до відповідача ГУНП у м. Києві із заявою щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 10).

Проте, рішенням ГУНП у м. Києві, викладеним у листі від 16.11.2017 року №Р-535/125/30/01-2017, позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що перелік підстав, за яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога поліцейському, її розміри, категорія осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, підстави, за яких призначення і виплата не здійснюється, визначені положеннями ст.ст. 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах, визначених Наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Крім того, зазначено, що оскільки в довідці МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в п. 4 зазначена Постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, вирішити питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги не має правових підстав.

Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку із виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) та Порядком № 850.

Згідно статті 23 Закону № 565-XII та п.3 Порядку № 850, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога, зокрема в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Згідно пункту 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року), визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

При цьому, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Частиною 2 статті 97 Закону № 580-VIII передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється МВС.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII, наказом МВС від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок № 4, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

Згідно підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 99 Закону № 580-VIII, поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено IIІ групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Аналогічний правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 554/155/17.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність відмови ГУНП у м. Києві викладеної у листі від 16.11.2017 року №Р-535/125/30/01-2017 у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги позивачу є правильним.

Водночас, колегія суддів вважає, що зобов'язавши ГУНП у м. Києві скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв'язку з встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, суд першої інстанції, суд першої інстанції не врахував того, що

право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону № 580-VIII. У зв'язку з цим, необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом № 580-VIII, а не Законом № 565-XII та Порядком № 850.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.07.2018 р., справа № 357/13170/16-а, в постанові від 27 вересня 2018 року, справа № 712/1165/17.

При цьому, колегія суддів враховує те, що позивач просить зобов'язати ГУНП у м. Києві призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу зв'язку з встановленням інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку №850 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто, на 25.04.2016 року.

Однак, як вбачається з наявної у матеріалах справи заяви позивача, поданої до ГУНП у м. Києві, ОСОБА_2 просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги не вказуючи при цьому конкретно відповідно до якого Закону чи Порядку та у яких розмірах слід проводити вказану виплату.

Враховуючи наведене у сукупності, та те, що судом встановлено наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому статтею 99 Закону № 580-VIII (70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату), а не у розмірі передбаченому Порядком №850, колегія суддів вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов'язання зобов'язання ГУНП у м. Києві призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому статтею 99 Закону № 580-VIII (70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4.

Разом з тим колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України, з підстав того, що у матеріалах справи відсутні будь-які звернення позивача до вказаного органу щодо виплати одноразової грошової допомоги, а також відсутні будь-які рішення МВС України з даного приводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права частково призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині з прийняттям нового рішення в цій частині.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 липня 2018 року в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції у місті Києві прийняти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Головне управління Національної поліції у місті Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, у зв'язку з встановленням IIІ групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4.

В решті рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.04.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев