Справа № 1340/3736/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1627/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Дроздовській Ю.А.,

з участю представника апелянта: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року (суддя- Кухар Н.А., ухвалене в м. Львові о 09:27, повний текст складено 20.12.2018р.) у справі № 1340/3736/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області та з наведених в ньому підстав просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.05.2016 року № НОМЕР_1 та №

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 р. № НОМЕР_1 частково на суму 10179,30 грн. ( десять тисяч сто сімдесят девять грн..30 коп.): а саме 8 143,44 (вісім тисяч сто сорок три грн.44 коп.) грн. основного зобовязання та 2035,86 ( дві тисячі тридцять пять грн..86 коп.) штрафних санкцій. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку, та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. В частині відмовлених позовних вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності є додатковим благом. Позивачу був прощений борг, а тому вказана сума отримана платником податку, як додаткове благо, а тому 221347,84 грн. підлягає оподаткуванню за ставкою 15%(17%). Крім того, позивач не подав річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби.

Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти носе рішення в цій частині про відмову в позові.

Позивач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак конверт з викликом його до суду, повернувся на адресу суду з відміткою відділення звязку «за закінченням встановленого строку зберігання», що відповідно до ч.11 ст.126 КАС України вважається, що така повістка вручена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ПАТ ДельтаБанк був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 05.10.2007 року.

В подальшому 11.04.2014 року між позивачем та ПАТ ДельтаБанк був укладений додатковий договір № 3 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 05.10.2007 року, згідно п.3 якого сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу на суму 221347,84 грн. Згідно п.2 договору сторони домовились, що п.3 додаткового договору починає застосовуватись з моменту здійснення позивальником сплати заборгованості в розмірі суми не менше як 5600 доларів.

Також, банком до податкового органу наданий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за звітний період ІІ квартал 2014 року, у якому надано інформацію про те, що позивачу нарахований дохід у сумі 221347,84 грн., ознака доходу 126.

Як вбачається з листа банку від 18.12.2015 року, наданого у відповідь на запит вх.№5598/10/13-01-17-01-18 від 04.12.2015 року повідомлено про те, що ОСОБА_2 отримав дохід у вигляді додаткового блага (ознака 126) в сумі 221347,84 грн. згідно додаткового договору №3 від 11.04.2014 р.

Відтак з метою проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо декларування доходів за 2014 рік, наказом від 01.03.2016 року №92 вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо декларування доходів за 2014 рік, згідно висновків якої, встановлено порушення:- підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 167.1 статті 167, пункту 179.7 ст.179 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік та не сплачено до бюджету 34705,92 грн.; п.179.1 ст.179, підпункту 49.18.4 п. 49.18 ст.49 Податкового кодексу України, за 2014 рік не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Відтак 13.05.2016 року на підставі акту перевірки контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення: №, яким платнику податку збільшено зобовязання на загальну суму 43382,40 грн., з них за основним платежем 34705,92 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8676,48 грн.; №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на суму 170 грн.

ОСОБА_2 з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погодився, відтак звернувся в суд з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком, а прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, відтак частково скасував податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 р. № НОМЕР_1.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Абзацом другим пункту 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Приписами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Разом з тим відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Враховуючи наведені норми, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Також при вирішенні даного спору судом першої інстанції вірно враховано положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Аналогічний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року (справа №818/1102/16).

За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором суми заборгованості, яка включала в себе як основну заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 173 444,99 грн., так і заборгованість по нарахованим штрафним санкціям у сумі 47902,85грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що анульовані (прощені) кредитором штрафні санкції не є додатковим благом й, як наслідок, не підлягають включенню до загального оподатковуваного доходу платника податку, а тому підставно визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 р. № на суму 10179,30 грн.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому і не підлягає перегляду в суді апеляційної інстанції.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №1340/3736/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 23.04.2019р.