Справа № 826/5251/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року

Київ

справа №826/5251/15

касаційне провадження №К/9901/9276/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

за участю секретаря: Жидецької В.В.

представника відповідача: Сірик А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015 (головуючий суддя - Кузьменко В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 (головуючий суддя - Собків Я.М., судді: Борисюк Л.П., Петрик І.Й.) у справі №826/5251/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прада Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прада Україна» звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.11.2014 №10, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 157 179 грн., в т.ч., за основним платежем - 925 743 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 231 436 грн.; від 12.11.2014 №10, яким зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації з податку на додану вартість) за грудень 2013 року у розмірі 2 230 532 грн.; від 12.11.2014 №2, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб на суму 510 грн., в т.ч. за основним платежем - 0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 510 грн., від 23.01.2015 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 4 125 грн., в т.ч., за основним платежем - 3 300 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 825 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що господарські відносини позивача з ТОВ «БК «Мегабуд» були спрямовані на реальне настання правових наслідків; підрядні роботи виконані генпідрядником у повному обсязі, що підтверджується документально. Позивач наполягав на індивідуальній податковій відповідальності платників податків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015, адміністративний позов задоволено.

Судами першої та апеляційної інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що за результатами проведеної ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві документальної планової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 18.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 18.10.2011 по 31.12.2013, оформленої актом від 27.10.2014 №1009/26-55-22-10/37825690 встановлені, зокрема, такі порушення вимог податкового законодавства: пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.4, пункту 201.6, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено зменшення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного періоду (р.24) на загальну суму 2 230 532 грн., заниження суми ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 925 743 грн., в т.ч., по періодах: вересень 2013 року - 211 713 грн., жовтень 2013 року - 714 030 грн.; пункту 1.2 пункту 3.2, пункту 3.3.Наказу ДПІ України від 24.10.2010 №1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, ці сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», статті 51, пункту 70.16, статті 70, підпункту 176.2 «б», пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме у І та ІІ квартал 2013 року не вірно відображено ознаку доходу виплаченого Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 за оренду приміщення. Такі висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що спірні господарські операції не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, з огляду на відсутність у залучених до виконання підрядних робіт субпідрядників (ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Пайнер», ТОВ «Амадео», ТОВ «КАПРО-РЕМ-БУД», ТОВ «СМТ-Будівництво») матеріальних та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, в т.ч., будівельних робіт. На переконання податкового органу, придбання підрядних робіт було оформлене лише документального з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ за березень - липень 2012 року та жовтень 2012 року. Також податковий орган вказав на те, що позивачем у І та ІІ кварталах 2013 року неправильно відображено у податковому обліку ознаку доходу виплаченого Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за оренду приміщення. За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення рішення від 12.11.2014 №10, №10 та №2. За результатами адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2015 №549/10/26-15-10-05-35 зазначені рішення залишені без змін, збільшено суму грошових зобов'язань по податковому повідомленню - рішенню від 12.11.2014 №10 в частині ПДВ у розмірі 3 300 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 824,75 грн. У зв'язку з цим, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.01.2015 №. За результатами розгляду повторної скарги, податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що матеріалами справи підтверджується реальне здійснення господарської операції з придбання підрядних робіт в межах звичайної господарської діяльності суб'єктів господарювання, оплата вартості робіт, правомірність формування даних податкового обліку на підставі первинних та інших документів бухгалтерського та податкового обліку, які відповідають вимогам закону. Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.11.2014 №2 суди вказали на те, що помилки допущені у податковому обліку щодо відображення доходу виплаченого на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за оренду приміщення не призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника, що виключає підстави для застосування до платника податків штрафних санкцій.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві подала касаційну скаргу, у якій просить Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що господарські відносини між позивачем та його контрагентом - ТОВ «БК «Мегабуд» не призвели до реального настання правових наслідків, а лише оформлені на папері, з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту. Окрім того, позивачем були допущені помилки у податковому обліку при відображені ознак доходу виплаченого Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за оренду приміщення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги касаційної скарги.

Позивач у судовому розгляді представництво своїх інтересів належним чином не забезпечив.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 12.11.2014 №2, Верховний Суд виходить з такого.

З акту перевірки вбачається, що податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог абз. «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині невірного відображення в I та II кварталах 2013 року ознак доходу виплаченого Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за оренду приміщення. За висновком податкового органу позивачем у звіті дохід виплачений підприємцю було відображено - 106 ознака «Дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування» замість ознаки доходу « 157» - «Дохід, виплачений самозайнятій особі».

Відповідно до пункту 176.2. статті 176 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зокрема, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Правила та порядок складання та подання податкових розрахунків затверджені наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку».

Так, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу.

Згідно статті 109 Податкового кодексу України (у наведеній редакції), податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 цього Кодексу, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн. ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 грн.

Тобто, вказаною нормою права визначено обставини, з якими законодавець пов'язує наявність податкового правопорушення, зокрема, подання податкової звітності з недостовірними відомостями або з помилками про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку.

В даному випадку, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що помилки допущені платником податку при заповненні звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника, а тому суди попередній інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 12.11.2014 №2.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 12.11.2014 №10, від 12.11.2014 №10 та від 23.01.2015 №, Верховний Суд виходить з такого.

Судами у межах спірних правовідносин встановлено, що у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «БК Мегабуд» (генеральний підрядник) було укладено договір від 01.03.2012 №EUB0, згідно умов якого замовник доручає генеральному підряднику виконати наступні роботи: робоча документація, будівельні роботи, механічні, електричні і сантехнічні роботи, монтаж металевого каркасу стелі та освітлювального обладнання, координація робіт на об'єкті, документація та креслення стосовно готового об'єкта в приміщеннях загальною орієнтованою площею 370,5 м2, включаючи підвал, перший та антресоль першого і другий поверх, що знаходяться за адресою: 01001, Україна, м. Київ, вул. Хрещатик 15/4, у відповідності з положеннями цього договору. Додатковою угодою від 11.07.2012 №2 до договору підряду від 01.03.2012 № EUB0 сторони прийшли до спільної угоди про збільшення обсягу робіт, а саме генеральний підрядник бере на себе виконання робіт детально зазначених в додатку №1/2 (котрий повністю замінює додаток №1/1 додаткової угоди №1) до цієї додаткової угоди, а замовник сплачує генеральному підряднику винагороду за виконані роботи.

Виконання підрядних робіт підтверджено первинним документами, а саме: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), податковими накладними виписаними генпідрядником на користь позивача.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що придбання підрядних робіт підтверджується документально, в той час, як податковим органом не надано доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагента об'єктивної неможливості здійснення господарських операцій.

Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 цього Закону господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит, у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили виключно з дослідження господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «БК Мегабуд», не врахувавши наступного.

Як свідчать обставини справи, ТОВ «БК Мегабуд» для виконання субпідрядних робіт для ТОВ «Прада Україна», відповідно до даних АІС «Податковий облік», залучено наступних контрагентів, а саме: травень-червень 2012 року - ТОВ «Київкапіталбуд» на загальну суму ПДВ 656 623 грн.; липень 2012 - ТОВ «Пайнер» на загальну суму ПДВ 650 322 грн.; квітень 2012 року - ТОВ «Амадео» на загальну суму ПДВ 282 000 грн.; жовтень 2012 року - ТОВ «КАПРО-РЕМ-БУД» на загальну суму ПДВ 71 140 грн.; березень 2012 року - ТОВ «СМТ-Будівництво» на загальну суму ПДВ 230 940 грн.

Контролюючий орган, зокрема, вказував на те, що залучені ТОВ «БК Мегабуд» для виконання субпідрядних робіт контрагенти - ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Пайнер», ТОВ «Амадео», ТОВ «КАПРО-РЕМ-БУД», ТОВ «СМТ-Будівництво» не мають трудових ресурсів, виробничих/обслуговуючих приміщень, ліцензій, власного або орендованого обладнання необхідних для виконання будівельних робіт, що в свою чергу впливає на відсутність матеріальних та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, в т.ч., виконання будівельних робіт.

Так, про відсутність факту здійснення господарської операції та необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Тобто, відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції: наявність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень як платника, так і контрагента, які б свідчили про наявність товарного характеру операцій, унеможливлюють висновок щодо реальності придбанням товарів (робіт, послуг), фактичного та обґрунтованого понесення позивачем витрат з їх придбання, наявності правових та фактичних підстав для віднесення сум до складу податкового кредиту.

З огляду на те, що контрагентом позивача - ТОВ «БК Мегабуд» підрядні роботи власними силами не виконувались, а з метою виконання взятих на себе перед позивачем зобов'язань передбачених договором від 01.03.2012 №EUB0, з урахуванням укладених до цього договору додаткових угод, з виконання будівельних робіт були залучені субпідрядники, необхідно встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій по ланцюгу виконання робіт від субпідрядників до кінцевого замовника, тобто позивача.

Втім, правова оцінка доводам контролюючого органу про неможливість виконання залученими ТОВ «БК Мегабуд» субпідрядниками підрядних робіт в силу відсутності у останніх фізичних, технічних та технологічних можливостей ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції у межах спірних правовідносин не надавалась. Судами також не досліджувалось питання оформлення між ТОВ «БК Мегабуд» та ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Пайнер», ТОВ «Амадео», ТОВ «КАПРО-РЕМ-БУД», ТОВ «СМТ-Будівництво» господарських відносин, порядок прийняття виконаних робіт, а також економічний зміст цих операцій, з точки зору досягнення ТОВ «БК Мегабуд» економічного ефекту у результаті господарських відносин з позивачем. Нез'ясування цих обставин призвело до передчасних висновків про правомірність формування позивачем у перевіряємому періоді податкового кредиту за спірними господарськими операціями.

Принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає вжиття судом передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

З наведеного випливає, що принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об'єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з'ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Однак, всупереч принципу офіційного з'ясування обставин у справі, судами попередніх інстанцій не вжито достатніх заходів щодо встановлення обставин у справі, які мають значення для правильного її вирішення, в т.ч., не витребувано у контролюючого органу докази на підтвердження доводів про неможливість виконання субпідрядниками будівельних робіт.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що позивачем заявлялось клопотання про допит свідків, в т.ч., ОСОБА_3, який у спірний період перебував на посаді директора ТОВ «БК Мегабуд», однак таке було відхилено судом першої інстанції. Судом апеляційної інстанції також не вжито активних дій щодо повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин у справі.

Показання свідка є джерелом доказів в розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017), тобто фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки кожному специфічному, доречному та важливому аргументу, що є порушенням не тільки вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, але й невиконанням зобов'язань щодо пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частини 2 статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, постановлені у справі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015 та Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 в частині позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.11.2014 №10, від 12.11.2014 №10 та від 23.01.2015 № підлягають скасуванню, а справа у цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог у цій частині з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Зокрема, суду необхідно встановити реальність господарських операцій по ланцюгу виконання робіт від субпідрядників до кінцевого замовника, позивача у справі, з наданням правової оцінки доводам контролюючого органу покладеним в основу тверджень про неможливість виконання суб'єктами господарювання обумовлених укладеним між позивачем та ТОВ «БК Мегабуд» договором підрядних робіт.

В іншій частині постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 у справі №826/5251/15 скасувати в частині задоволених позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у м. Києві від 12.11.2014 №10, від 12.11.2014 №10 та від 23.01.2015 №.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 у справі №826/5251/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк