Справа № 480/4192/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 480/4192/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представник відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 24.12.18 року по справі № 480/4192/18

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2018 № Ф-12316-17 на суму 12566,05 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що позивач є інвалідом та отримує пенсію по інвалідності та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" звільняється від сплати єдиного внеску. Наявність недоїмки повязує із тим, що ним помилково подана звітність за 2016 рік в розмірі 3797,64 грн. єдиного внеску та за 2017 рік в розмірі 8448,00 грн. єдиного внеску. Загальна сума недоїмки зі сплати єдиного внеску, визначена у звітах та 320,41 грн. заборгованості як залишок недоплаченого єдиного внеску по тимчасовій втраті працездатності на заробітну плату найманого працівника включені до спірної вимоги.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2018 № Ф-12316-17 на суму 12245,64 грн.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права та неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав свою правову позицію по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію (а.с. 7), перебуває на обліку в Шосткинській обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Сумській області як платник єдиного податку групи 2 (а.с. 18), є інвалідом третьої групи (а.с. 12), та у звязку із цим отримує пенсію по інвалідності (а.с. 10).

17.01.2017, засобами електронного звязку, позивач подав до контролюючого органу звіт щодо нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2016 рік на суму 3797,64 грн. єдиного внеску (а.с. 8).

11.01.2018, засобами електронного звязку, позивач подав до контролюючого органу звіт щодо нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2017 рік на суму 8448,00 грн. єдиного внеску (а.с. 9).

У листопаді 2018 позивач отримав оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2018 № Ф-12316-17 на суму 12566,05 грн., що складалась із сум єдиного внеску зазначених позивачем у звітах за 2016 та 2017 роки, а також із суми 320,41 грн. (а.с. 6).

06.11.2018 позивач звернувся до Шосткинської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Сумській області із заявою у якій зазначив, що будучи інвалідом війни та пенсіонером, особою звільненою від сплати єдиного соціального внеску, 17.01.2017 та 11.01.2018 помилково подав "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форма № Д5" за 2016 та 2017 роки, у звязку із чим просив їх скасувати (а.с. 11).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога є такою, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягає частковому скасуванню в сумі 12245,64 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, інвалідом третьої групи, отримує пенсію, а тому є особою, яка звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.052018 року № 511) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Враховуючи вказані положення законодавства, колегія суддів зазначає, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску, однак такі фізичні особи-підприємці звільняються від його сплати якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

У таких випадках фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані особи не мають обовязку щодо подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем помилково подано звіти щодо нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2017 та 2018 роки.

Враховуючи, що у позивача відсутній обовязок по сплаті за себе єдиного соціального внеску, враховуючи, що позивач звертався до контролюючого органу з заявою про скасування поданих ним звітів, то вказані обставини не можна вважати добровільною участю позивача у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів зазначає, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення договору на добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Проте, інформації про наявність таких договорів на 2016 та 2017 роки матеріали справи не містять та доказів спростування вказаної обставини відповідачем до матеріалів справи не надано.

Контролюючим органом, прийнято відповідну звітність від особи, але не враховано той факт, що така особа повинна подавати таку звітність в разі укладення договору щодо добровільної участі у системі загальнообовязкового державного соціального страхування. Відсутність права подання уточнюючих звітів в разі помилкового подання звітів не може бути обставиною, що зобов'язує сплатити відповідні внески, оскільки наявна обов'язкова згода такого платника є укладання ним відповідного письмового договору, що передбачено чинним законодавством. Сторонами по справі не оскаржується, що відповідний договір не було укладено.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року по справі № 480/4192/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 25.04.2019 року