Справа № 826/14759/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Енергетична компанія «Герекс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року, що прийняте о 09 год. 18 хв. у місті Києві (повний текст рішення складений 19 березня 2019 року), у справі за адміністративним позовом Обслуговуючого кооперативу «ЖК «Науковий» до Державного реєстратора Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-гарант» Лебідь Тетяни Петрівни, третя особа: ТОВ «Енергетична компанія «Герекс» про визнання протиправними дій, скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати в Реєстрі речових прав на нерухоме майно: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), прийняте державним реєстратором Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-гарант» Лебідь Тетяною Петрівною, індексний номер:42236878 від 26.07.2018, 09:22:21; запис №27205513 від 25.07.2018, 19:49:39, внесений державним реєстратором Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-гарант» Лебідь Тетяною Петрівною.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року позов задоволено.

Третя особа в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а провадження у справі закрити, оскільки вважає, що спір у даній справі не має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, обслуговуючому кооперативу «ЖК «Науковий» належить на праві приватної власності об'єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, житловий будинок з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, загальною площею 22863,8 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 40.

Також, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-гарант» Лебідь Т.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42236878 від 26.07.2018 09:22:21, вчинено запис права власності 27205513 від 25.07.2019 19:49:39, за товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетична компанія «Герекс» про право приватної власності об'єкта нерухомого майна: незавершене будівництво квартирного (багатоповерхового) будинку загальною площею 23763,3 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 40.

Вважаючи вказані реєстраційні дії протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що державним реєстратором вчинено спірну державну реєстрацію об'єкту незавершеного будівництва за відсутності повного переліку документів, обов'язкова наявність яких визначена чинним законодавством. Суд також зазначив, що суб'єктний склад спірних відносин свідчить про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний зі здійсненням державним реєстратором владних управлінських функцій, тому даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. У свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої).

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення є захистом прав позивача на відповідні об'єкти нерухомості від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано право щодо того ж самого нерухомого майна.

Отже, спір у даній справі фактично є спором позивача та третіх осіб щодо права на спірне майно, яке підлягає державній реєстрації.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 04 вересня 2018 року по справі № 823/2042/16.

Велика Палата у вказаному рішенні наголосила, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Звертаючись до суду з позовом, та обґрунтовуючи належність даного спору до юрисдикції адміністративних судів позивач наполягав саме на істотному недотриманні позивачем процедури реєстрації - нездійснення перевірки достовірності судового рішення, що слугувало підставою для реєстрації, у тому числі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Проте, Велика Палала Верховного Суду у наведеній вище постанові, відійшла від своєї раніше викладеної позиції про те, що при визначенні юрисдикції спору мають враховуватися підстави звернення до суду з позовом, зокрема порушення процедури реєстрації.

Велика Палала Верховного Суду наголосила, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства.

У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, а у даному випадку переходу права власності на підставі рішення суду, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Таким чином, вказані позивачем підстави звернення до суду у спорах зазначеної категорії не можуть бути причиною віднесення спору до тієї чи іншої юрисдикції.

Велика Палала Верховного Суду з метою забезпечення єдності та сталості судової практики у постанові від 04 вересня 2018 року по справі № 823/2042/16 сформувала досить чіткий висновок про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим та з огляду на суб'єктний склад має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 по справі № 910/3939/19 про відмову у відкритті провадження у справі, копія якої долучено до відзиву на апеляційну скаргу, не є підставою для розповсюдження адміністративної юрисдикції даний спір. Позивач не позбавлений права оскаржити вказану ухвалу у встановленому законом порядку до суду вищої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір у даній справі є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись статтями 34, 243, 319, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «Енергетична компанія «Герекс» задовольнити.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом Обслуговуючого кооперативу «ЖК «Науковий» до Державного реєстратора Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-гарант» Лебідь Тетяни Петрівни, третя особа: ТОВ «Енергетична компанія «Герекс» про визнання протиправними дій, скасування рішень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 24.04.2019.