Справа № 420/5625/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5625/18
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року, ухвалене в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні о 17:26 год у м.Одесі у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Овідіопольської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2018 року позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльності Овідіопольської селищної ради щодо демонтування дитячого спортивного майданчика (АДРЕСА_1); зобов'язання відповідача демонтувати дитячий спортивний майданчик (АДРЕСА_1) та перенести його на інше більш придатне місце (віддалене від житлових будинків); стягнення з відповідача матеріальної шкоди, яка була вчинена протиправною бездіяльністю останнього в розмірі 28897 грн., моральної шкоди, яка була вчинена протиправною бездіяльністю відповідача в розмірі 100000 грн..

В обґрунтування позову зазначається, що становлення біля будинків позивачів дитячого майданчику призвело до того, що їм в день і в ночі не дають спокій постійні крики, нецензурна лайка, гучна музика, вживання підлітками алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Біля майданчику на дорозі діти катаються на скейтах, мопедах, ламають дерева та огорожі прибудинкових ділянок. Ці дії призводять до ворожнечі між мешканцями будинків, які розташовані поблизу майданчику та відвідувачами майданчику. Таке сусідство впливає на здоров'я позивачів та їх сімей та вимушує позивачів постійно звертатися то органів поліції з заявами про порушення громадського порядку та з інших питань, однак органи поліції не реагують на факти порушень, а посадові особи державних органів залякують мешканців прилеглих будинків та здійснюють перешкоди в отримані прав на майно та земельні ділянки. На підтвердження викладених обставин позивачі надали чисельні звернення до органів поліції, органів місцевого самоврядування, відео матеріали, тощо. При цьому, органи місцевого самоврядування, які мають здійснювати заходи щодо попередження утворення шуму та його зниження, своїх повноважень не виконують, а рівень шуму на майданчику перевищує норми, що підтверджується відповідними замірами. Таким чином, позивачі зазначають про бездіяльність органів місцевого самоврядування, просять зобов'язати відповідача перенести майданчик на інше місце та стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі суми коштів на придбання камер відео спостереження та моральну шкоду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства та задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що по-перше, згода на будування майданчику була отримано депутатом Зубко Г.М. шляхом обману та шантажу. Апелянт зазначає, що майданчик був збудований у 2012 році, а дозвільні документи отримані у період з 2016 - 2018 роки. Апелянт звертає увагу, що мешканці будинку вимушені постійно звертатись до органів поліції з заявами, через порушення їх Конституційних прав, оскільки порушується тиша з боку майданчика.

17.04.2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник зазначає, що не мали можливості своєчасно подати відзив та надають відповідні докази. У своєму відзиві відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також, 19.04.2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, оскільки не погоджується з доводами суду, що дана справа підлягає під категорію незначних справ.

Відповідно ч. 5 с. 262 КАС України передбачено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 КАС України.

Відповідно п.1 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у цій справі є оскарження бездіяльності селищної ради щодо демонтування дитячого спортивного майданчика, а також встановлено, що судом першої інстанції справа була розглянута в порядку письмового провадження.

З огляду на зазначене, колегія суду приходить до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що дитячий спортивно-ігровий майданчик за адресою: АДРЕСА_1, розміщений на земельній ділянці площею 0,1 га за колективним зверненням мешканців смт. Овідіополь від 20.02.2012 року, в тому числі позивачів, які підписали це звернення.

Питання щодо розміщення майданчику розглянуто 01.03.2012 року постійною комісією із земельних відносин, адміністративно-територіального устрою та охорони навколишнього природного середовища та 21 травня 2012 року рішенням Овідіопольської селищної ради наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки для будівництва дитячого спортивного майданчику по АДРЕСА_1, а рішенням Овідіопольської селищної ради від 5 жовтня 2016 року Овідіопольській селищній раді наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки в смт. Овідіополь по АДРЕСА_1 для будівництва дитячого спортивно-ігрового майданчику та зони відпочинку.

Рішенням Овідіопольської селищної ради №420-VII від 23 березня 2017 року, вирішено встановити спортивно-ігрові майданчики в смт. Овідіополь, в тому числі, по АДРЕСА_1.

Згідно паспорту дитячого спортивно-ігрового майданчика по АДРЕСА_1, він розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, наявна бетонна огорожа майданчику, освітлення та на ньому розміщуються каруселі, гойдалки, спортивний комплекс, пісочниця, лавки, бруси, турніки.

Крім того, розпорядженням Овідіопольської селищної ради від 23.05.2018 року №36/2018-ср затверджені правила утримання та експлуатації дитячих ігрових та спортивних майданчиків, форму типового паспорту дитячих та спортивних майданчиків, форму журналу результатів контролю за технічним станом обладнання майданчиків та акту огляду і перевірки обладнання майданчиків, тощо.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що не вбачає протиправної бездіяльності відповідача порушення ним вимог законодавства, а викладені позивачами в позові обставини можуть бути предметом розгляду в суді в частині неналежного реагування державних органів влади, зокрема, поліції на незаконні дії осіб, які перебувають на майданчику та на проїзній частині, усунення перешкод в користуванні своїм майном в цивільному судочинстві, тощо, тобто в даному випадку суд вважає, що позивачі обрали не вірний спосіб захисту своїх прав. Крім того суд зазначив, що позивачі не ставлять питання щодо законності розміщення дитячого майданчика, протиправності рішень органу місцевого самоврядування при розміщенні майданчика, тощо, а зазначають про бездіяльність органів місцевого самоврядування щодо перенесення майданчику з тих підстав, що він заважає мешканцям прилеглих будинків та сприяє у створенні шуму, що перевищує норми для комфортного проживання людей та шкодить їх здоров'ю, що підтверджується численними скаргами до органів національної поліції, органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» до компетенції сільських рад належить встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов'язані: здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами; забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами; вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, зокрема, в жилих будинках і прибудинкових територіях, інших будівлях і спорудах, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди; парках, скверах, зонах відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.

Шум не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби.

У нічний час, із двадцять другої до восьмої години забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

Сільські, селищні, міські ради затверджують правила додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, якими з урахуванням особливостей окремих територій (курортні, лікувально-оздоровчі, рекреаційні, заповідні тощо) установлюються заборони та обмеження щодо певних видів діяльності, що супроводжуються утворенням шуму, а також установлюється порядок проведення салютів, феєрверків, інших заходів із використанням вибухових речовин і піротехнічних засобів.

Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, встановлених законом, забезпечують контроль за додержанням керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також громадянами санітарного та екологічного законодавства, правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, інших нормативно-правових актів у сфері захисту населення від шкідливого впливу шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів.

Відповідно до вимог законодавства обов'язки щодо додержання норм шуму розповсюджуються як на органи державної влади та місцевого самоврядування, так і на підприємства, фізичних осіб, тобто, за порушення вимог законодавства з питань санітарного та епідемічного благополуччя населення передбачена відповідальність, зокрема, статтею 182 КУпАП - порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, а розгляд таких справ здійснюють органи Національної поліції у відповідності до ст. 222 КУпАП.

Предметом позовних вимог є визнання бездіяльність відповідача щодо не перенесення майданчику на інше місце протиправною з підстав того, що він сприяє перебуванню біля їх будинків дітей і їх батьків, які фактично заважають позивачам, перебування на майданчику людей, які голосно розмовляють, граються, виражаються ненормативною лексикою, розпивають спиртні напої та вживають наркотичні засоби, їздять біля майданчика на скейтах та мопедах, розпалюють вогнище, вмикають голосно музику, тощо, шкодить здоров'ю позивачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позиція позивачів стосується порушення норм законодавства особами, які перебувають на дитячому майданчику та біля нього, за що вони мають нести відповідальність, передбачену законодавства, а посилання позивачів на відсутність реакції на ці дії органів поліції є бездіяльністю цих органів, яку позивачі не просять визнати протиправною та не звертаються до суду з вимогами щодо перевірки законності їх дій.

Щодо доводів апелянта, що позивачі звертались до органів місцевого самоврядування, то слід зазначити, що такі звернення були розглянуті та надавались відповідні відповіді відповідачем, та позивачі не заперечуються щодо надання відповіді на їх звернення.

Зокрема, слід звернути увагу, що 20.02.2012 року Овідіопольська селищна рада отримала колективне звернення від мешканців Овідіополю щодо виділення земельної ділянки для облаштування дитячого ігрового майданчика біля будинку АДРЕСА_1, відповідач звертає увагу суду, що у цьому зверненні присутні і підписи позивачів.

Дане питання було розглянуто згідно Регламенту Овідіопольської селищної ради, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постійною комісією із земельних питань, адміністративно-територіального устрою та охорони навколишнього природнього середовища.

Судова колегія зазначає, що на даний час вказана земельна ділянка використовується за призначенням. Всі необхідні документи щодо функціювання даного майданчика в Овідіопольській селищній раді наявні. На ній встановлено ігрове обладнання, на якому розважається малеча. Діти молодшого віку відвідують дитячі майданчики з батьками, діти середнього віку - самостійно.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі постійно скаржаться на те, що даний майданчик неогороджений, що призведе до вибігання малих дітей на проїзджу частину, що не відповідає дійсності так, як даний майданчик огороджений від проїжджої частини бетонною огорожею, що підтверджується Актом від 30.11.2018 року.

Як вже було вищезазначено, позивачі не ставлять питання щодо законності розміщення дитячого майданчика, протиправності рішень органу місцевого самоврядування при розміщенні майданчика, тощо, а зазначають про бездіяльність органів місцевого самоврядування щодо перенесення майданчику з тих підстав, що він заважає мешканцям прилеглих будинків та сприяє у створенні шуму, що перевищує норми для комфортного проживання людей та шкодить їх здоров'ю, що підтверджується численними скаргами до органів національної поліції, органів місцевого самоврядування.

Відповідальність за перевищення рівня шуму передбачається ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення громадського порядку.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що Овідіопольська селищна рада, яка є органом місцевого самоврядування здійснює повноваження в частині встановлення правил з благоустрою території населених пунктів, однак не наділена повноваженнями щодо притягнення за правопорушення вимог законодавства до адміністративної та іншої відповідальності, що входить в компетенцію інших органів влади.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Таким чином, органи Національної поліції мають право накладати штраф за перевищення рівня шуму, який встановлений санітарними нормами для відповідного часу доби.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком про те, що в даній справі не вбачається протиправної бездіяльності відповідача порушення ним вимог законодавства, а викладені позивачами в позові та апелянтом в апеляційній скарзі обставини можуть бути предметом розгляду в суді в частині неналежного реагування державних органів влади, зокрема, поліції на незаконні дії осіб, які перебувають на майданчику та на проїзній частині, усунення перешкод в користуванні своїм майном в цивільному судочинстві, тощо.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов