Справа № 826/7354/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2019 року № 826/7354/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О. при секретарі судового засідання Морозовій Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до за участі третьої особи Міністерства юстиції України Директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича
провизнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3;

представника відповідача - Скалецької І.О.;

третьої особи - Воробйова О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - Позивач або ОСОБА_1.) з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі також - Відповідач або Мін'юст), в якій просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3194/к від 16.08.2017 «Про переведення ОСОБА_1.», підписаний в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства Оленою Косолаповою, яким переведено ОСОБА_5, директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з 16.08.2017 на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з посадовим окладом згідно із штатним розписом, із збереженням 6 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3226/к від 17.08.2017 «Про доповнення до наказу Міністерства юстиції України від 16.08.2017 № 3194/к «Про переведення ОСОБА_1.», підписаний в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства Оленою Косолаповою.

3. Поновити ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на посаді директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 16 серпня 2017 року та допустити в цій частині негайне виконання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки спірні накази прийняті Відповідачем з грубим порушенням вимог чинного законодавства, що мало наслідком безпідставне переведення Позивача на іншу посаду в іншу місцевість, то такі накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити Позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог, вважаючи оскаржувані накази законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, жодним чином не порушуючи трудових прав Позивача, у тому числі, оскільки переведення останнього здійснено на підставі його власноруч написаної заяви.

В ході судового розгляду, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича (далі також - Третя особа або Воробйов О.В.)

Воробйов О.В., у відзиві на позовну заяву, підтримав позицію Відповідача та просив суд відмовити Позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог, вважаючи спірні накази правомірними, а доводи Позивача такими, що не відповідають дійсності.

У судовому засіданні присутні представники сторін та третя особа у повному обсязі підтримали свої правові позиції, викладені в письмовому вигляді в позовній заяві, відзиві та поясненнях на неї.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників та пояснення третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Відповідача від 28.04.2016 № 2224/к Позивача призначено на посаду Директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 28 квітня 2016 року.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 16.08.2017 (том 1, а.с. 97) наказом Відповідача від 16.08.2017 № 3194/к «Про переведення ОСОБА_1.», керуючись статтею 41 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1, директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 16 серпня 2017 року переведено на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з посадовим окладом згідно із штатним розписом, зі збереженням 6 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби (том 1, а.с. 21).

Вказаний наказ Відповідача оголошено наказом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 17.08.2017 № 886/к.

Також 16.08.2017 складено акт (том 2, а.с. 6), яким зафіксовано повідомлення Позивача в телефонному режимі про те, що на підставі поданої ним заяви наказом Міністерства юстиції України від 16.08.2017 № 3194/к його переведено на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, у зв'язку з чим йому необхідно прибути до Департаменту персоналу за адресою: м. Київ, провулок Рильський, 10, к. 204, для ознайомлення з наказом та отримання належним чином оформленої трудової книжки.

Наказом Відповідача № 3226/к від 17.08.2017 «Про доповнення до наказу Міністерства юстиції України від 16.08.2017 № 3194/к «Про переведення ОСОБА_1.» відповідний наказ доповнено абзацами другим-шостим щодо перерахунку на рахунок Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області грошової компенсацію за невикористані відпустки (частини щорічної основної та додаткової за вислугу років) (том 1, а.с. 22).

Вважаючи накази Відповідача від 16.08.2017 № 3194/к та від 17.08.2017 № 3226/к протиправними, Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про їх скасування.

Дослідивши і надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам та наданим поясненням представників сторін та поясненням третьої особи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді у відкритому судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

За приписами частини першої статті 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Позивач є державним службовцем, у зв'язку з чим у спірних правовідносинах, окрім загальних норм, необхідно звернутися й до спеціального законодавства.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі також - Закон № 889-VIII).

Так, відповідно до частини першої, другої статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Таким чином, виходячи з наведених норм загального та спеціального законодавства, переведення державного службовця на іншу посаду, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), здійснюється за рішенням керівника державної служби лише за згодою державного службовця.

Як вже зазначалося в описовій частині рішення, переведення Позивача здійснено на підставі власноруч написаної ним заяви від 16.08.2017 (том 1, а.с. 97), тож за його ініціативою та волевиявленням, що виключає сумніви в законності такого переведення.

Окрім того, така заява на момент прийняття спірних наказів Позивачем не відкликалась, доводів та належних доказів написання відповідної заяви під тиском (примушенням) Позивачем не наведено (не надано).

Разом з тим, як вже також зазначалося в описовій частині рішення, 16.08.2017 Позивачу в телефонному режимі було повідомлено про реалізацію поданої ним заяви про переведення шляхом видання спірного наказу від 16.08.2017 № 3194/к (том 2, а.с. 6).

Більше того, матеріалами справи підтверджено (том 1, а.с. 99-119, 124-128), що після факту переведення Позивач неодноразово перебував на лікарняних та у відпустках, подаючи відповідні первинні документи для підтвердження правомірності своєї відсутності (листки непрацездатності (том 1, а.с. 106-119), заяви про надання відпусток (том 1, а.с.104-105), том 2, а.с. 15, 17, 19, 21, 23, 25)) із зазначенням посади, на яку його переведено спірним наказом від 16.08.2017 № 3194/к «Про переведення ОСОБА_1.».

Також, 30.03.2018 Позивачем особисто подано електронну декларацію (посилання в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування https://public.nazk.gov.ua/declaration/40102479-2eaa-4ccb-be08-93f2cb99964f), як особи, яка обіймає посаду першого заступника начальника Управління Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Згідно з розрахунковими листами по заробітній платі Позивача (том 2, а.с. 27) розрахунки (по відпусткам та лікарняним) з ним проводились як з першим заступником начальника Управління Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Облік робочого часу Позивача вівся у Головному територіальному управлінні юстиції у Кіровоградській області.

Наведене в сукупності свідчить про факт обізнаності та згоди Позивача щодо переведення, а також спростовує доводи позивача про зворотне. Натомість, вищевказане свідчить про намагання Позивача вести суд в оману зловживаючи правом на звернення до суду.

Таким чином, в ході судового розгляду справи, позивачем не доведено, а судом не встановлено протиправності прийнятих Відповідачем спірних наказів від 16.08.2017 № 3194/к та від 17.08.2017 № 3226/к, з огляду на що, правові підстави для їх скасування у суду відсутні.

Окрім наведеного, суд вважає за необхідне також вказати наступне.

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 395/2011 (далі також - Положення), Мін'юст України з метою організації своєї діяльності, зокрема, здійснює добір кадрів в апарат Міністерства та на керівні посади в його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату Мін'юсту України та його територіальних органів, а також організовує підвищення кваліфікації працівників центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується через Міністра юстиції України, та їх територіальних органів через вищі навчальні заклади післядипломної освіти, які входять до сфери управління Мін'юсту України.

Згідно з частиною першою, пунктом 10 частини четвертої статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру.

Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, призначає на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільняє їх з посад.

Виходячи з вищезазначеного суд дійшов висновку, що спірний наказ від 16.08.2017 № 3194/к «Про переведення ОСОБА_1.» та, відповідно, спірний наказ від 17.08.2017 № 3226/к як похідний, прийняті Відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже є правомірними та скасуванню не підлягають.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши та надавши правову оцінку матеріалам справи, наданим учасниками справи доказам та поясненням, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач належним чином виконав обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 .

Повне рішення складено 26.04.2019.

Суддя П.О. Григорович