Справа № 160/2587/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2019 року Справа № 160/2587/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу № 160/2587/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнень від 01.04.2019 року, просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо невключення ОСОБА_1, до страхового стажу періоду роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1, до страхового стажу період роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що позивач працює з 09.01.1991 року по теперішній час у Публічному Акціонерному Товаристві «Дніпропетровський трубний завод». На цей час займає посаду заступника Генерального директора з персоналу, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою ПАТ «ДТЗ» № 62/6 від 14.02.2019 року. Час його перебування у трудових відносинах із підприємством має зараховуватись до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком, та враховується при визначенні розміру пенсії. 12.02.2019 року йому було надано індивідуальні відомості про застраховану особу, а саме дані про трудовий і страховий стаж, наявні у позивача станом на 31.12.2018 року, та довідку форми ОК - 7 про сплату страхових внесків. Із цих документів було зроблено висновок, що Відповідачем не включено до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року, з причин несплати роботодавцем страхових внесків за цей період. Зазначив про те, що відповідно до довідки Пенсійного фонду форми ОК-7 від 12.02.2019 року, у даних Реєстру застрахованих осіб наявні відомості про отримання позивачем доходу за спірний період роботи з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року. Факт отримання заробітної плати за спірний період та сплата усіх необхідних утримань з цієї заробітної плати підтверджується довідками № 49-р/43 від 14.02.2019 року та № 49 - р/44 від 14.02.2019 року, які надані підприємством ПАТ "ДТЗ". Вважає, що вказані дії Відповідача щодо невключення йому до страхового стажу період роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року є неправомірними і такими, що не відповідають дійсним обставинам та порушують його конституційні права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, було залишено без руху.
Ухвалою суду від 01.04.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/2587/19, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 263 КАС України на 16.04.2019 року.
08.04.2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну не в повному обсязі сплату страхових внесків Законом покладено на страхувальника та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків. Відповідач вважає, що із цими позовними вимогами до Суду Позивач повинен звертатися саме до підприємства на якому позивач працює по теперішній час. Крім того, зазначили про те, що позивач не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та не отримує будь-якої пенсійної виплати відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІУ 'Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зі змінами, внесеними Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії". Відповідач вважає, що із цим позовом до Пенсійного фонду позивач звернувся передчасно.
Ухвалою суду від 16.04.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін справи №160/2587/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, було відмовлено.
Ухвалою суду від 16.04.2019 року витребувано додаткові докази по справі.
16.04.2019 року розгляд справи відкладено до 24.04.2019 року.
19.04.2019 року позивач надав письмові заперечення на відзив, в яких зазначив про те, що предметом його позову є незарахування (не включення) Відповідачем його страхового стажу, облік якого на нього, як на застраховану особу, Відповідач повинен вести з 2004 року, незалежно від того вийшов позивач на пенсію чи ні. А через неправомірні дії Відповідача існує ризик того, що при досягненні пенсійного віку, він взагалі не зможе вийти на пенсію через відсутність необхідного страхового стажу.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини по справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та дослідивши докази по справі що ОСОБА_1 працює з 09.01.1991 року по теперішній час у Публічному Акціонерному Товаристві «Дніпропетровський трубний завод», що також підтверджується копією трудової книжки позивача, копія якої наявна в матеріалах справи.
Так, на сьогоднішній день позивач займає посаду заступника Генерального директора з персоналу у Публічному Акціонерному Товаристві «Дніпропетровський трубний завод», що підтверджується довідкою з підприємства, ПАТ «ДТЗ» № 62/6 від 14.02.2019 року.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначив про те, що за час його перебування у трудових відносинах із підприємством ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» йому має зараховуватись до страхового стажу, який дає йому право на пенсію за віком, та враховується при визначенні розміру пенсії.
Відповідно до довідок про доходи ОСОБА_1 № 49-р/43 від 14.02.2019 року та № 49 - р/44 від 14.02.2019 року, які надані підприємством ПАТ "ДТЗ", вбачається, що за спірний період, а саме з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року підприємством ПАТ "ДТЗ" щодо позивача були сплачені та нараховані єдині внески по поточним зобов'язанням.
12.02.2019 року, з підстав звернення позивача до Пенсійного фонду, ОСОБА_1 було надано довідку про трудовий та страховий стаж позивача за період з 01.01.2004 року по 31.01.2019 року та довідку форми ОК-7 за звітні періоди з 2011 року по 2018 рік про сплату страхових внесків.
Із цих довідок вбачається, що Пенсійним фондом не було включено до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період його роботи з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року на ПАТ "ДТЗ", з підстав несплати роботодавцем страхових внесків за цей період.
Таким чином, позивач вважає, що дії Відповідача щодо невключення йому до страхового стажу період роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року є неправомірними і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та такими, що порушують його конституційні права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 41 Закону України № 1058 передбачено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії: 1)суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; 2)суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум; 3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.
Частинами 1-3 статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Разом з тим, суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Постановою Правління Пенсійного фонду України № 10-1 від 18.06.2014 року затверджене Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Положення) з метою забезпечення ведення єдиного обліку застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації, накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Згідно п. 1 розділу III Положення індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (форма ОК-5) або додатком 2 (форма ОК-7) до цього Положення.
Суд критично оцінює посилання Відповідача на ті обставини, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» №406 від 04.07.2013 року функції щодо обліку платників єдиного внеску, їх зобов'язань, адміністрування та сплати єдиного внеску покладено на територіальні органи Державної фіскальної служби України, адже предметом спору по справі є зарахування до страхового стажу періоду роботи Позивача у ПАТ «ДТЗ» з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року. При цьому слід зазначити, що обчислення страхового стажу за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку відноситься до компетенції саме відповідача згідно вимог Закону № 1058.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, з трудової книжки Позивача НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 працює з 09.01.1991 року по теперішній час у Публічному Акціонерному Товаристві «Дніпропетровський трубний завод».
Окрім того, на сьогоднішній день позивач займає посаду заступника Генерального директора з персоналу у ПАТ «Дніпропетровський трубний завод», що підтверджується довідкою з підприємства, ПАТ «ДТЗ» № 62/6 від 14.02.2019 року.
Так, 12.02.2019 року, з підстав звернення позивача до Пенсійного фонду, ОСОБА_1 було надано довідку про дані про трудовий та страховий стаж позивача за період з 01.01.2004 року по 31.01.2019 року та довідку форми ОК-7 за звітні періоди з 2011 року по 2018 рік про сплату страхових внесків.
Із цих довідок вбачається, що Пенсійним фондом не було включено до страхового стажу роботи ОСОБА_1 з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року на ПАТ "ДТЗ", з підстав несплати роботодавцем страхових внесків за цей період.
Суд зазначає, що за приписами ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Частиною 1 ст. 20 Закону № 1058 передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 20 Закону № 1058 страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Відповідно до ч.10 ст. 20 Закону № 1058, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов'язку щодо належної сплати страхових внесків, зокрема єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для незарахування до страхового стажу Позивача періодів його роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року.
Крім того, слід зазначити про те, що ухвалою суду від 16.04.2019 року у ПАТ "ДТЗ" судом було витребувано належним чином засвідчені копії таких документів: довідки (відомості) про сплату підприємством ПАТ "ДТЗ" за період роботи позивача, а саме з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року всіх необхідних утримань та страхових внесків інші документи (матеріали) щодо суті цього спору.
Так, на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2019 року ПАТ "ДТЗ" були надані докази щодо сплати підприємством ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року відомості про утримання та сплату із заробітної плати позивача податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також про сплату підприємством єдиного соціального внеску, нарахованого на заробітну плату позивача за цей період.
Зазначили про те, що податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок сплачується пропорційно заробітній платі, сплаченій підприємством найманим працівникам у відповідній період, у розмірах, визначених законодавством. Підтвердженням цього є платіжні доручення про перерахування відповідного податку або збору через установи банку. Підприємство здійснює розрахунок доходу фізичних осіб і сум утриманого податку шляхом подачі до податкових органів відповідного розрахунку форми 1-ДФ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 4 від 13.01.2015 року, У цьому розрахунку дані фізичних осіб ідентифікуються за допомогою індивідуального номера податника податків. У ОСОБА_1 це номер - НОМЕР_1.
Так, на підтвердження вищезазначеного, ПАТ "ДТЗ" до суду було надано:
- копію Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, сум утриманого з них податку за 3,4 квартал 2017 року, 1,2,3,4 квартал 2018 року;
- реєстр документів ПАТ «МТБ Банк» з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року (військовий збір);
- реєстр документів ПАТ «МТБ Банк» з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року (податок з доходів найманих працівників);
- реєстр документів ПАТ «МТБ Банк» з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року (єдиний соціальний внесок);
- звіт про дебетові та кредитні операції по рахунку НОМЕР_3 «ДТЗ ПАТ» (військовий збір);
- звіт про дебетові та кредитні операції по рахунку НОМЕР_3 «ДТЗ ПАТ» (податок з доходів найманих працівників);
- звіт про дебетові та кредитні операції по рахунку НОМЕР_3 «ДТЗ ПАТ» (єдиний соціальний внесок).
Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо невключення ОСОБА_1, до страхового стажу періоду роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1, до страхового стажу період роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року, слід зазначити про таке.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційні, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
У даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1, до страхового стажу період роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо невключення ОСОБА_1, до страхового стажу періоду роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1, до страхового стажу період роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року.
Щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., згідно з квитанцією від 20.03.2019 року №19931395.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 768,40 гривень.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо невключення ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на ПАТ "ДТЗ" з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ОКПП НОМЕР_1).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков