Справа № 640/3703/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2019 року № 640/3703/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної авіаційної служби України

до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправним рішення та зобов’язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Представник Державної авіаційної служби України (далі – Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі – суд) з позовом до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі – Відповідач), та просить суд:

Визнати протиправним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 лютого 2019 року старшого державного виконавця Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та зобов’язати прийняти до виконання постанову про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 11 січня 2017 року № 002548 серії АА.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 11 січня 2017 року № 002548 серії АА відповідно до якої Державний заклад «Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров’я України» притягнуто до відповідальності та застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу у сумі 85 000,00 гривень. При зверненні до відповідача щодо звернення постанови до виконання, державним виконавцем двічі винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Позивач вважає винесене відповідачем повідомлення протиправним та зауважує, що Державна авіаційна служба України позбавлена можливості реалізувати своє право, як сторони виконавчого провадження на стягнення коштів в дохід держави.

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року відкрито провадження у справі № 640/3703/19 (далі - справа) зі здійсненням одноособового розгляду справи з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України. Судове засідання призначено на 21 березня 2019 року.

Витребувано у Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві завірені належним чином копії матеріалів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Водночас роз’яснено сторонам, що відповідно до частини першої статті 269 КАС України у даній справі заявами по суті справи є позовна заява та відзив.

Відповідачем вимоги зазначеної ухвали суду не виконано, відзиву та витребуваних копій документів до суду не надано.

21 березня 2019 року зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання, судом вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Державною авіаційною службою України 11 січня 2017 року винесено постанову № 002548 серії АА про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації, відповідно до якої Державний заклад «Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров’я України» притягнуто до відповідальності та застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу у сумі 85 000,00 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Боржник звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування винесеної Державною авіаційною службою України постанови.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 04 вересня 2017 року у справі № 826/2154/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

08 жовтня 2018 року Державна авіаційна служби України із заявою про примусове виконання рішення від 08 жовтня 2018 року № 4/810-18 звернула постанову від11 січня 2017 року № 002548 серії АА до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Разом з тим, повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 29 жовтня 2018 року державним виконавцем Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві повернуто постанову Державної авіаційної служби України з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв’язку з тим, що рішення. На підставі якого видано виконавчий документ не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Окрім того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року апеляційну скаргу Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров’я України» залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року – залишено без змін.

Із урахуванням викладеного, Державна авіаційна служба України вдруге звернулась до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві разом із заявою стягувача про примусове виконання рішення від 28 січня 2019 року № 4/25-19 та повторно пред’явила до виконання постанову.

Проте, старшим державним виконавцем Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 лютого 2019 року з підстав, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: пропущено встановлений законом строк пред’явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, позивач вважає що у зв’язку з неоднозначним застосування державними виконавцями Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві норм Закону України «Про виконавче провадження», Державна авіаційна служба України позбавлена можливості реалізувати своє право, як сторони виконавчого провадження на стягнення коштів в дохід держави.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 частини першої статті 1 Повітряного кодексу України встановлено, що авіаційна діяльність - діяльність фізичних та юридичних осіб у галузі авіації та/або організація повітряного руху України.

Згідно з пунктом 97 частини першої статті 1 Повітряного кодексу України суб'єкт авіаційної діяльності - фізичні та юридичні особи незалежно від форми власності, відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі цивільної авіації.

Відповідно до статті 15 Повітряного кодексу України уповноважений орган з питань цивільної авіації проводить сертифікаційні перевірки на відповідність вимогам авіаційних правил України, інших нормативно-правових актів та нагляд, здійснюючи аудит та інспектування щодо дотримання вимог нормативно-правових актів та виконання приписів у галузі цивільної авіації.

Безпосередньо сертифікаційні перевірки, контроль та інспектування здійснюють державні інспектори та особи, уповноважені на проведення перевірок.

Уповноважений орган з питань цивільної авіації проводить планові та позапланові перевірки з метою визначення відповідності утримувача сертифіката вимогам, які встановлені авіаційними правилами України або іншими нормативно-правовими актами.

Необхідність проведення позапланової перевірки визначається уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Статтею 126 Повітряного кодексу України передбачено, що за протиправні дії юридичні і фізичні особи, діяльність яких пов'язана з використанням повітряного простору України, розробленням, виготовленням, ремонтом та експлуатацією авіаційної техніки, здійсненням господарської діяльності в галузі цивільної авіації, обслуговуванням повітряного руху, забезпеченням безпеки авіації, несуть відповідальність згідно із законом.

Фінансові санкції, що застосовуються до юридичних осіб - суб'єктів авіаційної діяльності регулюються статтею 127 Повітряного кодексу України, якою зокрема передбачено, що за правопорушення в галузі цивільної авіації до юридичних осіб - суб'єктів авіаційної діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за ненадання до уповноваженого органу з питань цивільної авіації інформації, обов'язкове подання якої встановлюється законодавством або авіаційними правилами України, надання недостовірної інформації або надання інформації з порушенням встановлених строків - у розмірі від п'яти до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Державна авіаційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України, та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації, що діє відповідно до Положення про Державну авіаційну службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 520 (далі – Положення № 520).

Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення № 520, Державіаслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює нагляд та контроль за дотриманням суб'єктами авіаційної діяльності вимог законодавства, авіаційних правил України, зокрема шляхом проведення планових і позапланових перевірок, аудитів та інспектувань, а також ситуаційних експериментів, випробувань, оглядів, спостережень

Підпунктом 6 пункту 6 Положення № 520 передбачено, що Державна авіаційна служба України для виконання покладених на неї завдань має право накладати штрафи за умов, визначених Повітряним кодексом України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб’єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім’я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім’я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред’явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв’язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов’язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов’язаний мати таку печатку (частина третя статті 4 Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред’явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред’явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов’язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред’явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 12 Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред’явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред’явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров’я, втрати годувальника тощо може бути пред’явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред’явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред’явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв’язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред’явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв’язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред’явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов’язок щодо виконання рішення.

Обов’язки та права виконавців, обов’язковість вимог виконавців визначено статтею 18 Закону.

Відповідно до статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Під час пред’явлення виконавчого документа до виконання подаються:

1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився;

2) у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов’язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному

Відповідно до статті 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур’єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев’ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів.

За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою.

На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв’язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв’язку.

Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв’язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв’язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об’єднаннями на всій території України. Обов’язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов’язковими для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Судові рішення інших держав, рішення міжнародних арбітражів, рішення міжнародних судових установ та аналогічні рішення інших міжнародних організацій щодо вирішення спорів є обов’язковими до виконання на території України за умов, визначених законом, а також відповідно до міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2017 року Державною авіаційною службою України винесено постанову № 002548 серії АА про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації, відповідно до якої Державний заклад «Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров’я України» притягнуто до відповідальності та застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу у сумі 85 000,00 гривень (а.с. – 10).

08 жовтня 2018 року Державна авіаційна служби України зважаючи на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 04 вересня 2017 року у справі № 826/2154/17 у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено, звернулась до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про здійснення примусового стягнення штрафу відповідно до постанови від 11 січня 2017 року про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації № 002548 серії АА (а.с. – 11-12).

Разом з тим, державним виконавцем Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено 29 жовтня 2018 року повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відповідно до якого постанову Державної авіаційної служби України повернуто з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв’язку з тим, що рішення на підставі якого видано виконавчий документ не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання) (а.с. – 13).

Зважаючи на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року апеляційну скаргу Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров’я України» залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року – залишено без змін, Державна авіаційна служба України повторно звернулась до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою стягувача про примусове виконання рішення та повторно пред’явила до виконання постанову (а.с. – 14-15).

Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з підстав, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: пропущено встановлений законом строк пред’явлення виконавчого документа до виконання (а.с. – 17).

Виходячи з наведеного, судом встановлено, що також підтверджується самим позивача, що позивач вперше 08 жовтня 2018 року звернувся до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про примусове стягнення штрафу відповідно до постанови від 11 січня 2017 року № 002548 серії АА.

Зважаючи на те, що Державна авіаційна служба України є центральним органом виконавчої влади, що також підтверджується самим позивачем, тобто державним органом, а тому виходячи із вимог статті 12 Закону України про виконавче провадження, виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред’явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Судом встановлено, що провадження судом щодо оскарження винесеної постанови відкрито ще до закінчення строку пред’явлення виконавчого документу до виконання.

Разом з тим, частиною четвертою статті 12 Закону визначено підстави за яких строки пред’явлення виконавчого документа до виконання перериваються.

Так, вказаними підставами є:

1) пред’явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Разом з тим, як було встановлено судом, виконавчий документ не було пред’явлено до виконання протягом трьох місяців та жодної відстрочки або розстрочки виконання судом не надавалося.

Судом також зауважується на тому, що позивач помилково зазначає про звернення до відповідача із заявою стягувача про примусове виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва, тоді як фактично позивач звертався із заявою до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звернення до виконання винесеної саме позивачем постанови від 11 січня 2018 року, однак ніяк не судового рішення.

Окрім того, оскарження постанови про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації не зупиняє її виконання.

Судом з Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/76240768 також встановлено, що виконання постанови в даному випадку не зупинялось. Звернення до суду учасників процесу з відповідним клопотанням під час розгляду справи № 826/2154/17 судом не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не був позбавлений можливості у визначені законодавством строки звернутися до органів виконавчої служби з підстав пред’явлення винесеної ним постанови до виконання протягом трьох місяців.

Однак, як встановлено судом, вказаних дій позивачем вчинено не було, жодних доказів поважності підстав несвоєчасного звернення до виконавчої служби до суду не надано.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця щодо винесення 12 лютого 2019 року повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з підстав, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: пропущено встановлений законом строк пред’явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи наявні матеріали, суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Жодних порушень чинного законодавства ним допущено не було.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідачем правомірно повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, у зв’язку із пропуском строку для звернення виконавчого документа до виконання, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб’єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п’ятої зазначеної статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 72-77, 90, 139, 143, 243-246, 268-272, 287 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва –

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Державної авіаційної служби України (01135, місто Київ, проспект Перемоги 14, ) до Солом’янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03036, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 76А, ) про визнання протиправним рішення та зобов’язання вчинити дії.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до частини першої статті 272 КАС України, судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда