Справа № 1340/4986/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3229/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Глушка І.В., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_2, м. Львів) у справі №1340/4986/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області № 3015 від 22.08.2018 Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції; визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області № 592 о/с від 17.09.2018 По особовому складу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 21 вересня 2018 року; поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 ПП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області з 22 вересня 2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідачем при звільненні позивача за відсутності беззаперечних доказів вчинення дисциплінарного проступку та за наявності порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких, спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу. За обставин вказаних вище та зазначених в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність порушення позивачем службової дисципліни є помилковим. Відтак наказ №3015 та 592 о/с у відповідній частині щодо апелянта є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вчинення позивачем дисциплінарного проступку не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.04.2002 по 06.11.2015, у Національній поліції України - з 07.11.2015, на посаді - з 01.12.2016, має діюче дисциплінарне стягнення - догана, оголошене наказом ГУНП у Львівській області від 09.08.2018 № 2835.

13 серпня 2018 року до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області надійшла письмова заява слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 про те, що 13.08.2018 в м. Мостиська, Мостиського району її побив чоловік ОСОБА_1, чим спричинив тілесні ушкодження.

Цього ж дня, відомості за вказаним фактом, слідчим відділенням Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП, внесено до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 0000503 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

15.08.2018 під час моніторингу Інтернет-сайтів у соціальній мережі Фейсбук на сторінці Варта-1, було виявлено допис користувача Nata Golyk із змістом: 13.08.2018 року о 18.30 год. в м. Мостиська по вулиці Рудниківській, п'яний, ледь тримаючись на ногах, працівник поліції Мостиського ВП, їздить на автомобілі НОМЕР_1, чуть не збив моїх дітей на дорозі, погрожував дітям, верещав, і побив сестру та чоловіка, після чого його забрали працівники поліції Мостиського ВП, однак до лікарні на освідчення не завезли, бо по дорозі його забрав шваґро ОСОБА_4, який там же працює, і постійно його прикриває. У лікарні сказали, що нікого на освідчення не привозили, а слідчий Тимо сказав, що п'яний ОСОБА_1 втік.

Наказом ГУНП у Львівській області від 15.08.2018 року №2891 Про призначення службового розслідування призначено службове розслідування за фактом внесення відомостей до ЄРДР №0000503 за ч. 1 ст. 125 КК України по заяві гр.ОСОБА_3 щодо неправомірних дій працівника поліції ОСОБА_1

Висновком службового розслідування від 21.08.2018 рекомендовано за грубе порушення службової дисципліни, вимог частини 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та ч.1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, а також скоєння вчинку, що дискредитує звання поліцейського, на поліцейського СРПП №1 ПП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1, накласти дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП у Львівській області № 3015 від 22.08.2018 Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП у Львівській області № 592 о/с від 17.09.2018 По особовому складу у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Стаття 18 Закону № 580-VIII визначає основні обов'язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді (пункти 1, 2, 6 частини першої).

Статтею 19 Закону № 580-VIII встановлено види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина перша).

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга).

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580 -VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про Національну поліцію від 23.12.2015 № 901-VIII визначено, що до набрання чинності Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.19 Закону України Про Національну поліцію підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Так як, дисциплінарний статут Національної поліції України, який затверджений Законом України від 15.03.2018, набуває чинності лише з 07.10.2018, на працівників рядового і начальницького складу Національної поліції України поширюється дія дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України (ДС ОВС), затвердженого Законом України від 22.02.2006.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту.

Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено порядок накладання дисциплінарних стягнень.

Згідно з частинами першою та другою цієї статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта).

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (частина п'ята).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ (частина шоста).

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (частина восьма).

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (частина десята).

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (частина п'ятнадцята).

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Пункт 1.2. Інструкції №230 визначає службове розслідування як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Оформлення матеріалів службового розслідування регламентовано у розділі VIII Інструкції № 230.Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником (пункт 8.7.).

Відповідно до статті 37 Закону України Про запобігання корупції, Закону України Про Національну поліцію, з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов'язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила № 1179).

Згідно з пунктом 1 розділу І ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов'язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України Про Національну поліцію, Про запобігання корупції та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

- зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Щодо викладених обставин, суд першої інстанції вірно зазначив, що відмова позивача від медичного огляду жодним чином не спростовує факт його перебування поза службою 13.08.2018 в стані алкогольного сп'яніння.

Опитані під час проведення службового розслідування ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та працівники поліції надали пояснення, що під час чергового сімейного скандалу ОСОБА_1 використовував ненормативну лексику та перебував у стані алкогольного спяніння.

Під час проведення службового розслідування було проведено огляд відеозапису подій, які мали місце 13.08.2018, який надала ОСОБА_5, та з якого у старшого сержанта поліції ОСОБА_1 вбачаються явні ознаки спяніння.

Також, судом першої інстанції допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 встановив з їхніх пояснень, що 13.08.2018 в час конфлікту ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння.

Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджено факт перебування позивача у стані алкогольного спяніння поза службою.

Відповідно до абз. 2 п. 25 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року № 6 (зі змінами і доповненнями) Про практику розгляду судами трудових спорів нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Факт перебування позивача 13 серпня 2018 року у стані алкогольного спяніння підтверджується матеріалами службового розслідування, поясненнями свідків, наданими в судовому засіданні, та встановленими під час розгляду справи обставинами.

Також судом встановлено з показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, що ОСОБА_1 під час конфлікту бив ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Позивач в суді першої інстанції було підтверджено, що конфлікт з колишньою дружиною та її родичами 13.08.2018 мав місце, позивач не спростував факту його перебування у стані алкогольного спяніння та факту нанесення ударів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а також використання ним ненормативної лексики.

Вказана поведінка позивача слугувала предметом службового розслідування, за наслідками якого позивача звільнено зі служби в поліції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджувалося і позивачем і висновком службового розслідування, що такі сімейні конфлікти мали місце 10.06.2018 та 09.07.2018, за якими у Головному управлінні НП проведено службове розслідування, за результатами якого за порушення службової дисципліни, що виразилося у вчиненні сімейного скандалу на старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення догана. Вказаний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не оскаржувався.

Суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ч.1 ст.125 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви№ 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви№ 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Така правова позиція викладена у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).

Щодо обґрунтованості вищезазначеного висновку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Тобто цей крайній захід дисциплінарного впливу може застосовуватись за скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, який є несумісним з подальшим проходженням служби в органах Національної поліції.

При встановленні факту дисциплінарного проступку підлягає встановленню/доведенню ряд факторів: - протиправності рішення, дії, бездіяльності особи; - вини особи; - наявності негативних (шкідливих) наслідків; причино-наслідкового зв'язку між протиправним діянням та порушенням дисципліни, невиконанням (неналежним виконання) покладених обов'язків. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно з'ясовувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати всіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що перешкоджає встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Видаючи Наказ від 22.08.2018 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством, зокрема Законом України Про Національну поліцію, Дисциплінарним статутом Національної поліції України та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань.

Пунктом 3 розділу ІV Правил № 1179 визначено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об'єктивним.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що поведінка позивача під час події, яка відбулася 13.08.2018 не відповідає етичним нормам поліцейського щодо формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також не сприяє посиленню авторитету та довіри громадян до поліції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 6 ст. 77 Закону України Про національну поліцію поліцейський звільняється зі служби поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд апеляційної інстанції врахувавши те, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відтак, наявність дисциплінарного стягнення, попередня поведінка ОСОБА_1, також були враховані відповідачем при розгляді питання про звільнення зі служби.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі Краска проти Швейцарії встановлено: Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі №1340/4986/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини пятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повний текст постанови складений 25 квітня 2019 року.