Справа № 353/1096/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2690/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області (головуючий суддя Лущак Н.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тлумач о 10 год. 34 хв. 22 листопада 2018 року у справі №353/1096/17 за позовом ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 до Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

23.11.2017 ОСОБА_3 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_4 з позовом до Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області, просив :

- визнати бездіяльність Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області в питаннях забезпечення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, благоустроєним житлом як біженки з грузино-осетинського конфлікту, яка легально проживає в Україні щонайменше з 2005 року (реально з 2003 року) та особою з інвалідністю ІІ групи, що триває з 2012 року, протиправною;

- відшкодувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, моральну шкоду в розмірі двох мінімальних зарплат (по одній мінімальній заробітній платі з кожного відповідача);

- зобов'язати Підвербцівську сільську раду Тлумацького району Івано-Франківської області та ОСОБА_5 районну державну адміністрацію Івано-Франківської області в питаннях забезпечення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, благоустроєним житлом як біженки з грузино-осетинського конфлікту, яка легально проживає в Україні щонайменше з 2005 року (реально з 2003 року), та інваліда ІІ групи, вирішити так - протягом одного місяця часу з дня набуття судовим рішенням законної сили прийняти відповідні рішення щодо відчуження аварійного житлового будинку в с. Підвербці на території Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, побудованому в 1950 році, загальною площею 32 кв.м., житловою - 18 кв.м., в якому проживає ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у власність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без проведення аукціону, оскільки вартість проведення аукціону значно перевищує вартість даного будинку, - по балансовій його вартості, в результаті чого реально передати у власність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, цей будинок та отримати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, упродовж наступного місяця часу грошові кошти за відчуження названого будинку по балансовій його вартості, через два місяці часу з дня набуття рішенням суду законної сили, надати суду звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу як біженці із зони грузино-абхазького конфлікту було надано житловий будинок в с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області, який перебуває у комунальній власності, на правах оренди. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не є громадянином України та не має підстав на приватизацію будинку в якому проживає, а діючим законодавством не передбачено окремої процедури щодо відчуження житла по нульовій балансовій вартості без проведення аукціону, суд не вправі своїм рішення зобов'язувати відповідачів виходити за межі своїх повноважень та діяти у спосіб, що не передбачений законодавством України. Також судом першої інстанції не встановлено завдання позивачу втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю відповідачів ОСОБА_5 РДА та Підвербцівської сільської ради.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року та постановити нове рішення, яким визнати бездіяльність Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області щодо незабезпечення біженки та інваліда ІІ групи ОСОБА_4 житлом, що відповідає санітарним вимогам, протиправною бездіяльність, щодо нездійснення останніх принаймі 7 років капітального ремонту аварійного житла, в якому проживає біженка та інвалід ІІ групи ОСОБА_4, протиправною бездіяльність, що має системний характер та фактично становить соціальне катування біженки та інваліда ІІ групи ОСОБА_4, а тому відкшодувати з відповідачів на користь біженки та інваліда ІІ групи ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі двох мінімальних заробітних плат, а також зобовязати відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передати у власність біженки та інваліда ІІ групи ОСОБА_4 як житло в межах норм для приватизації житло, решту запропонувати викупити позивачу по балансовій вартості, установити в справі судовий контроль за виконанням судового рішення. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач з 2012 року добивається належних умов проживання на території Підвербцівської сільської ради, однак позивачу понад пять років внаслідок бездіяльності відповідачів не забезпечуються елементарні умови соціального захисту як біженцю з грузинсько-осетинського конфлікту, а також особі з інвалідністю ІІ групи, а саме не забезпечується придатне для життя житло. Скаржник зазначає, що позивач піддається зі сторони відповідачів тривалим іншим жорстоким, нелюдським і таким, що принижують гідність, видам поводження, внаслідок чого заподіюється системна моральна шкода, що триває щонайменше пять років часу підряд. Скаржник вказує, що позивач не проти придбати будинок у власність, зважаючи на те, що балансова вартість такого майже дорівнює 0,00 грн., а тому вважає, що суд може зобовязати відповідачів відчужити цей будинок позивачу по балансовій вартості без проведення аукціону. Також вказує, що суд першої інстанції з правильно встановлених обставин зробив неправильні висновки, а тому неможливо погодитись з рішенням суду першої інстанції.

Скаржник подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

ОСОБА_5 районна державна адміністрація Івано-Франківської області подала заяву про розгляд справи без участі представника.

Підвербцівська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області явку повноважного представника не забезпечила, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Так, довідкою № 06/1271-04 від 24.09.2004, виданою Консульською службою Посольства ОСОБА_6 в Україні, підтверджено, що громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_4 є біженцями із зони грузино-абхазького конфлікту (а.с.3).

09.12.2005 ОСОБА_4 видано безстроково тимчасову посвідку на проживання Серії ІФ №007198, згідно з якою зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Згідно з архівною довідкою № 402101-20 від 22.05.2017, виданою архівним відділом ОСОБА_5 РДА Івано-Франківської області, ОСОБА_4 в 1994-1996 роках перебувала членом та працювала в с/с «Промінь» с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області різноробочою (а.с.6).

Відповідно до посвідчення серії ААБ № 281936, виданого 31.10.2002 ОСОБА_5 УПФУ, ОСОБА_4 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання з 01.04.2002 по вічно (а.с.8).

14.08.2012 Підвербцівською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання № 113/2-22 згідно з яким ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка ОСОБА_6, інвалід ІІ групи, проживає у комунальному житловому будинку загальною площею 40 кв.м, житловою площею - 18 кв.м на правах оренди (орендна плата становить 10 грн. в місяць). Земельна ділянка у користування 0,50 га. ОСОБА_4 проживає у с.Підвербці з 1993 року, власного житла не має, будинок, в якому проживає, глинобитний, вік такого становить більше півстоліття, знаходиться в аварійному стані, на час проведення обстеження через погодні умови (дощі та вітри) задня стінка тріснула, стеля розмокає (а.с.7).

14.08.2012 Підвербцівська сільська рада звернулася з відношенням до директора ОСОБА_5 територіального центру в якому вказала, що на території ради з 1993 року біженці із зони грузино-абхазького конфлікту громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_4 проживають у житловому будинку комунальної власності на правах оренди (орендна плата становить 10 грн. в місяць). До 2011 року громадяни жили з надією повернутися додому, довго збирали кошти на поїздку. Восени 2011 року поїхали в ОСОБА_6, але весною повернулися хворі і вимучені, остаточно вирішили доживати віку на Україні. Будинок, в якому вони проживають глинобитний, якому понад 50 років, він знаходиться в аварійному стані. В даний час, через складні погодні умови задня стіна житлового будинку тріснула, стеля розмокає. Сім'я не проти придбати даний будинок, але продаж комунальної власності можливий тільки через аукціон. Витрати на проведення аукціону будуть перевищувати вартість даного будинку. В сільській раді коштів, щоб допомогти даній сім'ї, немає, виконавчий комітет просить помогти з вирішенням даної проблеми (а.с.9).

Згідно з листом ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 20.07.2015 №Х-351 від 20.07.2015 будинок ОСОБА_4 знаходиться в аварійному стані і не підлягає ремонту. Територіальний центр обслуговує ОСОБА_4 з 04.04.2014, їй надаються послуги соціальним робітником, згідно із затвердженим графіком (2 рази у тиждень по 2 години). Зважаючи на аварійний стан будинку, дирекція територіального центру неодноразово пропонувала ОСОБА_4 переселитись до стаціонарного відділення для постійного проживання одиноких непрацездатних громадян у с. Петрів. Однак ОСОБА_4 категорично відмовилася від цієї пропозиції, мотивуючи відмову тим, що вона бажає проживати в ІНФОРМАЦІЯ_4 та вести власне господарство. Одночасно поінформовано, що у зв'язку з відсутністю коштів у районному бюджеті на даний час допомоги у придбанні житла не має можливості (а.с.10).

Лист аналогічного змісту надано ОСОБА_5 районною державною адміністрацією Івано-Франківської області 16.03.2016 за № Х-256 (а.с.11).

ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 12.01.2017 № Х-1309 ОСОБА_4 та заступника голови Івано-Франківської ОДА повідомлено про те, що в IV кварталі 2016 року за кошти районного бюджету придбано та завезено заявниці необхідну кількість цементу та 100 шт. шлакоблоків для укріплення стін даного будинку. У І півріччі 2017 року буде проведено косметичний ремонт та укріплення будинку (а.с.12).

Відповідно до листів ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області № Х-187 від 04.04.2017 та № Х-222 від 20.04.2017 у IV кварталі 2016 року за кошти районного бюджету було придбано та завезено ОСОБА_4 будівельні матеріали (цемент та шлакоблоки) та відповідно до розпорядження голови ОСОБА_5 РДА № 867 від 09.11.2016 «Про надання грошової допомоги» виплачена одноразова грошова допомога в сумі 3 000 грн. на ремонт будинку за рахунок кошторису, які передбачені на соціальний захист населення. Також, враховуючи, що житловий будинок, в якому проживає заявниця, перебуває на балансі Підвербцівської сільської ради, рекомендовано сільському голові вжити заходів з проведення капітального ремонту даної будівлі (а.с.13, 14-15).

У листах ОСОБА_5 РДА №Х-257 від 15.05.2017 та №Х-352 від 04.07.2017 повідомлено, що враховуючи незабезпеченість районного бюджету на 2017 рік коштами на потреби соціальної сфери, вирішити питання капітального ремонту житлового будинку немає можливості. Крім того, проінформовано, що житловий будинок, в якому проживає позивач, перебуває на балансі Підвербцівської сільської ради і питання ремонту повинно вирішувати керівництво сільської ради, акумулюючи кошти з місцевих платників податків (а.с.16, 17).

У листі ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області № Х-482 від 15.08.2017 зазначено, що за інформацією сільського голови с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області ОСОБА_8 у с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області проживає ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, особа з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, яка отримує пенсію в розмірі 1347 грн., має статус біженки із зони грузино-абхазського конфлікту. ОСОБА_4 проживає у глинобитному будинку комунальної власності, який наданий сільською радою, згідно з договором за плату (10 грн. у місяць), у якому зазначено, що орендар обов'язується самостійно і за власний рахунок здійснювати поточний та капітальний ремонт. Свідоцтво на право власності будинку відсутнє. Заперечень у відчуженні житлового будинку сільська рада не має, однак продаж комунальної власності можливий тільки через аукціон. Дані кошти у бюджеті сільської ради відсутні (а.с.18).

Оскільки ОСОБА_4 понад пять років бездіяльності відповідачів не забезпечуються елементарні умови соціального захисту як біженцю, а саме не забезпечується придатне для життя житло, ОСОБА_3 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_4.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено : адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги встановлено, що предметом розгляду у цій справі є бездіяльність відповідачів щодо не забезпечення позивача придатним для життя житлом, тоді як позивач з 2012 року добивається належних умов проживання на території Підвербцівської сільської ради, у звязку з чим скаржник вважає, що суд може зобовязати відповідачів відчужити будинок, в якому проживає позивач на умовах договору оренди, по балансовій вартості без проведення аукціону, враховуючи також й те, що відповідачі вказують на неможливість провести капітальний ремонт через відсутність фінансових та матеріальних ресурсів.

Таким чином, у даній справі спір пов'язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема прав на поліпшення житлових умов, тобто із цивільним правом, а тому відповідачі у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснюють. Права, за захистом яких звернувся до суду позивач, виникають із житлових правовідносин.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI особа, яку визнано біженцем має право на користування житлом, наданим у місці проживання.

Статтею 132-1 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання також надаються особам, яких визнано біженцями.

Порядок надання і користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання встановлено статтею 132-2 Житлового кодексу Української РСР.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору проводиться за правилами цивільного судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки пов'язані поновленням порушеного права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб'єктів владних повноважень як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ОСОБА_9 Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа № 757/37024/15-а), від 3 квітня 2019 року (справа № 826/11308/18).

У цьому випадку той факт, що відповідачами є Підвербцівська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 районна державна адміністрація Івано-Франківської області не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спір, який розглядається, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та згідно п.24 цього рішення полягає у такому: «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, ураховуючи суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад, приходить до висновку, що даний спір не носить ознак публічно-правового характеру, не може бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції, та як наслідок підлягає комплексному вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обовязковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 319 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції, не дослідивши всіх обставин справи, дійшов помилкового висновку щодо вирішення даного спору за правилами адміністративного судочинства, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції в силу приписів частини 1 статті 239 КАС України роз'яснює позивачу, що даний спір належить вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Щодо судового збору, то такий в силу приписів статті 139 КАС України, не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 230, 239, 241, 308, 310, 319, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року у справі № 353/1096/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі за позовом ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 до Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_10
ОСОБА_11
Повне судове рішення складено 25.04.2019