Справа № 280/1145/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 квітня 2019 року Справа № 280/1145/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до: Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3

про: визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, в якому (з урахуванням уточнень вх. №13860 від 08.04.2019) просить суд:

-визнати протиправними дії Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відносно виконання виконавчого провадження ВП №56126042 за виконавчим листом №2/335/645/2018, виданим Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя 04.04.2018 по цивільній справі №335/15400/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, в частині накладення на ОСОБА_4 штрафу, повторного штрафу, стягнення виконавчого боргу та витрат на проведення виконавчих дій;

-визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 від 03.05.2018 у ВП№56126042 про накладення штрафу у розмірі 1700 грн., постанову від 22.05.2018 у ВП №56126042 про накладення повторного штрафу у розмірі 3400 грн., постанову від 22.05.2018 у ВП №56126042 про стягнення виконавчого збору в розмірі 7446 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 250 грн.

25 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та наданий позивачу час для усунення недоліків позовної заяви.

15 квітня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження на призначено справу до розгляду на 22 квітня 2019 року без виклику сторін.

Позовна заява обґрунтована тим, що 05.04.2018 державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56126042 за виконавчим листом №2/335/645/2018 від 04.04.2018 виданим Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя на підставі судового рішення від 02.03.2018 по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем спірними постановами накладено на позивачку штраф, повторний штраф та стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. З вказаними рішеннями та діями державного виконавця позивачка не погоджується, вважає їх протиправними, вказує на неможливість виконання рішення суду через хворобу доньки. Крім того вказує, що державним виконавцем помилково надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження на адресу: м.Запоріжжя, бул. Будівельників, 17-13, незважаючи на те, що ОСОБА_3 достовірно знав справжню адресу її проживання: АДРЕСА_1, а тому не погоджується з тим, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення дана постанова нібито отримана позивачкою 11.04.2018. Також, вважає вихід державного виконавця 02.05.2018 за місцем роботи позивачки незаконним. Стверджує, що насправді їй стало відомо про постанову про відкриття виконавчого провадження лише 15.05.2018. Зазначає, що спірні постанови винесені передчасно, без врахування передбаченого Законом №1404 десятиденного строку на добровільне виконання рішення суду, який на її думку спливав 29.05.2018. Просить позов задовольнити.

Відповідачем подано письмовий відзив (вх. №15697 від 19.04.2019), яким позовні вимоги не визнає, вказує, що державний виконавець діяв виключно в межах Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що позивачка навмисно не виконує рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.03.2018. Жодних повідомлень, пояснювальних записок або заяв від боржника про причини неможливості вчинення дій на виконання рішення суду, або про зміну реєстрації місця проживання до виконавчої служби не надходило, а тому у державного виконавця були всі підстави для накладення штрафу на ОСОБА_4 за невиконання рішення суду. Вказує, що 22.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності до Хортицького ВП. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» вищевказане виконавче провадження передано до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третьою особою подано письмові пояснення на позовну заяву (вх.№ 15702 від 19.04.2019). Позовні вимоги не визнає, вказує, що після розірвання шлюбу з позивачкою, остання з 2016 року перешкоджає його участі у спілкуванні та вихованні дитини, що стало підставою для звернення до Управління у справах дітей Запорізької міської ради по Хортицькому району, розпорядженням голови якого від 06.03.2017 був встановлений обов'язковий порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини. В подальшому у зв'язку з відмовою позивачки виконувати вказане Розпорядження, ОСОБА_3 змушений був звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Проте, незважаючи на задоволення його позову рішенням Орджонікідзевського районного суду від 02.03.2018 по справі №335/15400/17, ОСОБА_1 відмовляється його виконувати. Не погоджується с твердженням позивачки про неможливість виконання судового рішення у зв'язку з хворобою дитини в період з 02.04.2018 по 11.05.2018 та фактичним проживанням за іншою адресою, стверджує, що зокрема 18 та 19 квітня 2018 року його донька відвідувала дитячий дошкільний заклад, а адресою фактичного проживання позивачки разом з його донькою є м.Запоріжжя, бул. Будівельників, б. 17, кв. 13, оскільки саме ця адреса встановлена Службою у справах дітей Запорізької міської ради по Хортицькому району м.Запоріжжя, зі цією адресою він сплачує аліменти, які регулярно отримувалися, а також саме ця адреса вказана у довідці про стан здоров'я дитини з КУ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 12.04.2018, яка надана позивачкою до матеріалів справи. Просить відмовити у задоволенні позову.

Також 19.04.2019 (вх. №13654) на адресу суду надійшли від Вознесенівського відділу виконавчої служби м. Запоріжжя матеріали виконавчого провадження ВП №56126042.

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст. 257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч.4 ст. 268 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 268 КАС України.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 року по справі №335/15400/17 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_6 встановивши спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дочки шляхом надання систематичних побачень з дитиною щосереди з 18-00 до 20-00 годин; щорічно, 20 липня брати участь у святкуванні дня народження ОСОБА_6 (а.с. 16).

04 квітня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 335/15400/17, на підставі якого за заявою ОСОБА_3 постановою державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 від 05.04.2018 відкрито виконавче провадження № 56126042 та розпочато примусове виконання судового рішення (а.с. 18).

Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_4 - боржник у виконавчому провадженні, змінила прізвище на «Лічман».

Так, в ході виконання виконавчого провадження № 56126042 державним виконавцем за невиконання рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя винесено :

-постанову від 03.05.2018 ВП №56126042 про накладення на боржника - ОСОБА_4 штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с. 24).

-постанову від 22.05.2018 ВП №56126042 про накладення на боржника - ОСОБА_4 повторного штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с. 29).

Крім того винесено постанову від 22.05.2018 ВП №56126042 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 7446 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 250 грн. (а.с. 31).

Не погоджуючись із вказаними постановами, вважаючи їх незаконними позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У свою чергу, виконання в примусовому порядку рішень судів немайнового характеру регламентовано розділом VIII зазначеного Закону.

За приписами ст. 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

При цьому статтею 28 цього Закону передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження, надсилається сторонам рекомендованим поштовим відправленням, інші документи виконавчого провадження доводяться до відома сторін шляхом направлення їм простим поштовим відправленням або доставки кур'єром. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За приписами ст. 63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону 10 робочих днів, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Отже, постановою від 05.04.2018 відкрито виконавче провадження № 56126042.

Як свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, державним виконавцем у передбачений законом спосіб повідомлено боржника про початок примусового виконання рішення суду; поштове відправлення вручено 11.04.2018 року особисто ОСОБА_4 (а.с.77), а отже твердження позивачки про те що їй стало відомо про постанову про відкриття виконавчого провадження лише 15.05.2018 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження спростовується вищезазначеним.

Щодо обов'язку державного виконавця зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів.

Так, відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Однак, в даному випадку судовим рішенням встановлений відповідний графік надання систематичних побачень з дитиною: щосереди з 18-00 до 20-00 годин; щорічно, 20 липня брати участь у святкуванні дня народження дитини, про що було відомо позивачці, отже, після набрання законної сили відповідним судовим рішенням у позивачки вже виник обов'язок щодо виконання такого рішення у порядку та спосіб, зазначені безпросередньо у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону №1404, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Частиною 3 ст.11 цього Закону передбачено, що строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Тобто після відкриття виконавчого провадження боржник була зобов'язана зокрема щосереди надавати батькові дитини ОСОБА_3 можливість побачення з дитиною.

По-друге, правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження не є предметом спору у даній справі. З огляду на викладене, незазначення виконацем у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів не має своїм наслідком звільнення позивачки від обов'язку виконання рішення суду та не свідчать про неправомірність спірних постанов.

Щодо твердження позивачки, що державний виконавець не мав права виконувати рішення суду за місцем роботи позивачки, суд вважає помилковим у зв'язку з наступним.

Частиною 1 ст. 24 Закону №1404 встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

В матеріалах справи наявна відповідь Пенсійного фонду України № від 19.04.2018 на запит державного виконавця, якою підтверджено останнє місце роботи позивачки - КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» (а.с. 82), а отже дії виконавця відповідають положенням ст. 24 Закону №1404.

Державним виконавцем перевірено виконання рішення боржником та на підставі заяви стягувача від 02.05.2018 (а.с. 83), встановлено факт невиконання рішення про що складено акт (а.с. 84).

Водночас підстав поважності невиконання рішення суду не встановлено.

Стосовно твердження позивача про складання державним виконавцем відповідних актів без понятих суд не бере до уваги, оскільки ст. 22 Закону №1404 встановлений вичерпний перелік обставин, за яких присутність понятих є обов'язковою, і в даному випадку такі обставини відсутні.

З огляду на викладене, державним виконавцем 03.05.2018 у відповідності до положень закону винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 1700 грн., в якій зобовязано ОСОБА_4 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та повідомлено про кримінальну відповідальність за його умисне невиконання.

Постанову від 03.05.2018 року направлено на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі (АДРЕСА_1), а також на адресу, вказану стягувачем як місце проживання боржника (м.Запоріжжя, бул. Будівельників, б. 17, кв. 13), про що свідчать копії списку рекомендованих листів Хортицького ВДВС та списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в Запоріжжя-76, а також роздруківки із сайту Укрпошта, з яких вбачається, що відправлення вручені.

Отже, оскаржувана постанова від 03.05.2018 року у ВП № 56126042 про накладення штрафу винесена у відповідності до вимог законодавства, у зв'язку із невиконанням судового рішення, а підстави для визнання її неправомірною та скасування відсутні.

Посилання позивачки щодо її необізнаності про початок примусового виконання рішення суду, а також про відсутність підтвердження невиконання нею судового рішення у встановлені строки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, відтак судом до уваги не беруться.

У подальшому, державним виконавцем отримано заяви стягувача від 09.05.2018 (зареєстрована 10.05.2108 з вх. № 5701/16634) та від 21.05.2018 (зареєстрована 21.05.2018 з вх. № 6201/16634) про невиконання ОСОБА_4 судового рішення.

Також з матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 з'являлась 15.05.2018 до відділу ДВС для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, однак, жодних поважних причин невиконання нею рішення не повідомила.

На виконання вимог ч. 3 ст. 63 Закону України „Про виконавче провадження державним виконавцем наступного робочого дня після закінчення строку, наданого у постанові від 03.05.2018 про накладення штрафу, повторно перевірено виконання рішення боржником та на підставі ст. ст. 63, 75 повторно 22.05.2018 винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400 грн.

З огляду на повторне невиконання без поважних причин рішення ОСОБА_4, а також на те, що таке рішення не може бути виконано без участі боржника, державним виконавцем 22.05.2018 до органу досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На підставі ст. ст. 27, 42 Закону України „Про виконавче провадження з боржника стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Із урахуванням того, що постанова державного виконавця від 22.05.2018 про повторне накладення штрафу в розмірі 3400 грн. винесена із дотриманням процедури, визначеної законодавством, після перевірки виконання боржником рішення та встановлення факту його невиконання, що підтверджується матеріалами справи, підстав для задоволення скарги про визнання цієї постанови неправомірною та її скасування також не вбачається.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 27 Закону №1404, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. У ч.ч. 5, 9 зазначеної статті встановлені випадки, в яких виконавчий збір не стягується.

За правилами ч. 3 ст. 40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, зокрема, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на те, що 22.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України „Про виконавче провадження (надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без його участі), виконавчий збір раніше у цьому виконавчому провадженні не стягувався, а виключення, передбачені законом, щодо його стягнення відсутні. Отже, державним виконавцем правомірно винесено постанову від 22.05.2018 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору. Підстави для визнання її неправомірною та скасування у суду відсутні.

За ст. 42 Закону України „Про виконавче провадження витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. У випадку закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до положень наказу Мінюсту № 2830/5 від 29.09.2018 (зареєстрованого 30.09.2018 за № 1300/29430) витратами виконавчого провадження, зокрема, є витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір, копіювання, друк документів, канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового звязку), плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

За таких обставин, судом не встановлено підстав для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 22.05.2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження, тому дійшов висновку про необґрунтованість вимог скарги в цій частині.

Частиною 5 ст. 19 Закону «Про виконавче провадження» встановлені обов'язки боржника у виконавчому провадженні, так боржник зобов'язаний, крім іншого: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Щодо твердження позивачки про хворобу дитини у період винесення спірних постанов, що сталою причиною неможливості виконання рішення суду, суд не може брати відповідні докази до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів надання державному виконавцю пояснень щодо причин, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Загалом матеріали справи на містять доказів намагання боржника - ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, направлені на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду від 02.03.2018 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що третій особі було надано змогу спілкуватись з дитиною лише 15.05.2018, після застосування до позивача заходів примусу у вигляді штрафу.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі вищевикладеного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69076, м.Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка, 48-а, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 25.04.2019.

Суддя Н.В. Стрельнікова