Справа № 810/4573/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4573/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Собківа Я.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2019 року, суддя Головенко О.Д., у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,-

У С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДФС у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач Головне управління ДФС у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевірикши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 мешкає у АДРЕСА_1.

За момент подачі до суду даного позову за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 25 000,00 грн., який виник у зв'язку з несплатою транспортного податку за 2015 рік за прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішенням від 09.07.2015 № 48046-17, яким відповідачу нараховано 25 000,00 грн.

У подальшому Головним Управлінням ДФС у Київській області було направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 16.01.2018 № 50-54.

Оскільки відповідач не сплатив податкове зобов'язання, Головне управління ДФС у Київській області звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідно до положень ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Позиція податкового органу обгрунтовується тим, що відповідач не оскаржив податкове повідомлення-рішення від 09.07.2015 року № 48046-17, останнє є чинним, а отже визначене податковим органом грошове зобов'язання вважається узгодженим.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що у податкового органу були відсутні підстави для нарахування ОСОБА_2 податкового зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік, а тому податковий борг не можна вважати законним.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з положеннями пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган у відповідності до вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач направив позивачу податкову вимогу форми «Ф» від 16.01.2018 року № 50-54, яка була йому вручена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, оскільки позивач не оскаржував податкового боргу, визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 09.07.2015 року № 48046-17, тому дане рішення вважається узгодженим відповідно до норм чинного законодавства.

Судова колегія погоджується з доводами суду першшої інстанції, що для вирішення питання про наявність підстав для встановлення наявності боргу відповівдача за податковим зобов'язанням необхідно визначитись чи є податкове повідомлення-рішення від 09.07.2015 року № 48046-17 законним та чи прийняте воно контролюючим органом на підставі норм чинного законодавства.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, зокрема, викладено в новій редакції ст. 267 ПК України та введено новий транспортний податок.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування відповідно до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України дорівнює календарному року.

Отже, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, фізичні особи, які мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., зобов'язані сплачувати транспортний податок у розмірі 25000,00 грн. з розрахунку на календарний рік за кожен легковий автомобіль.

Проте,транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст. 9 ПК України).

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України встановлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок, проет такий податок як транспортний збір прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п.п. 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1ст. 7 ПК України.

Відповідно до ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

При цьому п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Наведене відповідає вимогам п. 10.2 ст. 10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок на майно в частині транспортного податку, а також кореспондує положенням п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - бюджетний.

Крім того, оскільки Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким було запроваджено транспортний податок набрав чинності від 01.01.2015 року, то лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку та прийняття відповідного рішення.

Так, 27.01.2015 року Фастівською міською радою прийнято рішення № 4-LXIV-VI «Про встановлення транспортного податку» відповідно до пп. 2.1 п. 2 якого встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3 000 куб. см.

Пунктом 4 рішення Фастівської міської ради № 4-LXIV-VI «Про встановлення транспортного податку» закріплено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Із матеріалів справи вбачається, що Головним Управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.07.2015 року № 48046-17 відповідно до якого відповідачу нарахований податковий борг у розмірі - 25 000,00 грн., який виник у зв'язку з несплатою транспортного податку.

Проте, оскільки запроваджені Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов'язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб виникають у платників податків лише з 01.01.2016 року, у податкового органу відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 09.07.2015 року № 48046-17.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду у справах № 804/1241/17 від 18.01.2018 року, № 803/1260/17 від 28.02.2018 року та № 806/309/17 від 23.01.2018 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач у 2011 році придбав автомобіль і сплатив збір за першу реєстрацію транспортного засобу у розмірі - 1 430,00 грн. відповідно до положень ПК України в редакції, яка діяла на час виникнення даних правовідносин, що підтверджується квитанцією № 1831 від 08.04.2011 року.

Відповідно до ст. 231 ПК України (в редакції станом на 01.01.2011 року) платниками збору є юридичні та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, що відповідно до ст. 232 цього Кодексу є об'єктами оподаткування.

Пунктом 239.3 ст. 239 ПК України (в редакції станом на 01.01.2011 року) встановлено, що платники збору зобов'язані при першій реєстрації в Україні пред'явити квитанції або платіжні доручення про сплату збору з відміткою банку про дату виконання платіжного доручення, а платники, звільнення від сплати судового збору, - відповідний документ, що дає право на користування такими пільгами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у податкового органу були відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобов'язання з визначення транспортного податку за 2015 рік у розмірі 25000 грн

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обгрунтованість судового рішення, оскільки судом першої інстанції надано оцінку всім встановленим у справі обставинам та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Собків Я.М.