Справа № 375/549/19
Суддя: Литвин О. В.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 375/549/19
Провадження № 2-а/375/12/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2019 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Литвина О.В.,

за участю секретаря - Куць В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін спору у приміщенні суду в смт.Рокитне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, номер картки платника податків: НОМЕР_1) до інспектора сектора реагування патрульної поліції №3 Білоцерківського відділення поліції ГУ Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта Ковальчука Івана Станіславовича ( 09100, м. Біла Церква вул.. Привокзальна, 3 Київської області, номер картки платника податків невідомо)

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рокитнянського районного суду із адміністративним позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Білоцерківського відділення поліції ГУ Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта Ковальчука Івана Станіславовича, прохаючи скасувати як незаконну винесену останнім 11.03.2019 постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 242638 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування позову посилається на те, що 11.12.2018 о 21:20 годині він керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN - TRANCPORTER", реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом в м. Узин по вул.. Заводській Білоцерківського району Київської області. В автомобілі перебувала його дружина ОСОБА_3 та знайомі ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Назустріч йому їхав автомобіль з увімкненим світлом дальніх фар. Як надалі стало бути відомим, це був службовий автомобіль Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області, який засліплював йому очі. В зв'язку з чим, він блимнув декілька разів дальнім світлом з метою змусити водія змінити світло фар на ближнє, але водій автомобіля ніяк не відреагував та продовжив їхати на дальньому світлі. В зв'язку з такими діями водія патрульного автомобіля, він почав зменшувати швидкість, як передбачено ПДР, проте не побачив перед собою глибоку вибоїну на дорозі, в'їхавши в яку, весь автомобіль струснуло та він, ледь втримавши кермо, зміг вирівняти автомобіль на дорозі.

У подальшому він побачив як автомобіль, який рухався назустріч, проїхав повз та, розвернувшись, поїхав за ним. Він зрозумів, що це патрульна поліція та на їх вимогу зупинився.

Підійшовши до автомобіля, працівник поліції попрохав документи, не пояснюючи причину зупинки, проте він їх надав та висловив при цьому своє невдоволення діями водія патрульного автомобіля. У зв'язку з чим у них виникла суперечка.

Працівник поліції, а саме Ковальчук І.С., вказав, що габаритні вогні на причепі не працюють. Подивившись, він дійсно виявив, що вони не працюють, однак коли він сідав за кермо автомобіля вони працювали, що можуть підтвердити присутні в автомобілі пасажири.

Однак на його пояснення працівники поліції ніяк не відреагували та безпідставно відразу винесли постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340.00 грн.

На місці зупинки він не погоджувався, що вчинив адміністративне правопорушення, та надав працівникам поліції письмові пояснення, які не було взято до уваги.

Вважає, що за викладеного оскаржувана постанова є незаконною, оскільки вона не відповідає вимогам КУпАП.

Будучи належним чином повідомленим, відповідач у судове засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За викладеного суд ухвалив провести розгляд спору по суті у відсутності відповідача і що узгоджується із положеннями ст. 205 КАС України.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав за викладених у ньому обставин і підстав та просив задовольнити.

При цьому суду показав, що 11.12.2018 року приблизно о 21:20 годині він керував автомобілем «VOLKSWAGEN - TRANCPORTER", реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом в м. Узин Білоцерківського району Київської області по вул. Заводська. В автомобілі перебувала його дружина ОСОБА_3 та знайомі ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Назустріч йому їхав автомобіль, який його засліпив, у зв'язку з чим він в'їхав у яму на дорозі. Як потім стало бути відомим, це був автомобіль працівників поліції. Після цього його автомобіль було зупинено працівниками патрульної поліції з невідомих йому причин. Працівник поліції не пояснив причини зупинки, взагалі не оголосив, що розглядається справа про вчинення адмінправопорушення, не роз'яснив його права, та вказану справу розглядав без його участі, знаходячись в службовому автомобілі, чим позбавив його можливості знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою адвоката.

Також останній жодних доказів на підтвердження його вини не надав, свідки вчинення правопорушення - відсутні, а присутні були лише свідки, які можуть підтвердити, що правопорушення не вчинялось. Крім того, у зв'язку з тим, що його не було повідомлено про розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення, він втратив можливість заявити клопотання про надання часу для підготовки до захисту, чим порушено право на захист та отримання належної правової допомоги.

Інспектором було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 242638 від 11.03.2019 року відповідно до якої, яка передбачена ч.1 ст. 121 КУпАП, у зв'язку із чим було накладено адміністративний штраф в розмірі 340 гривень.

Заслухавши у судовому засіданні позивача, свідка ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

11.12.2018 о 21:20 годині ОСОБА_1 рухався за кермом автомобіля «VOLKSWAGEN - TRANCPORTER", реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом в м. Узин по вул.. Заводській Білоцерківського району Київської області та був зупинений працівником поліції, вказану обставину позивач підтвердив в судовому засіданні.

По вказаному факту інспектором сектора реагування патрульної поліції №3 Білоцерківського відділення поліції ГУ Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом Ковальчуком Іваном Станіславовичем 11.03.2019 було складено оскаржувану постанову, за якою позивача визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340.00 грн.

11.03.2019 позивач ОСОБА_1 отримав копію вказаної постанови, що він власне і підтвердив в судовому засіданні.

Позивач не визнавав себе винуватим на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова будь-яких його пояснень не містить і не вбачається із матеріалів справи, що він відмовився від їх надання на місці винесення постанови.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб і що передбачено положеннями п. 2 ст. 7 КАС України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, підставою для звернення особи до суду з позовом є переконання позивача у порушенні своїх прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому законодавець визначив, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною першою статті 19 вказаного кодексу, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За викладеного даний спір підлягає розгляду адміністративним судом та з огляду на положення ч. 3 ст.30 КАС України розгляд даного спору має бути завершений загальним судом як адміністративним судом першої інстанції.

Судом встановлено, що при винесенні оспорюваної постанови відповідачем всупереч положенням чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення та затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення позивачу не було попередньо розяснено передбачені ст. 268 КУпАП його права (особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням) і в тому числі право на правову допомогу, що є грубим порушенням під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Приписами ч.1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На разі, за вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача і що має місце у даній справі.

Відповідач відзив на позов, на що він мав право відповідно до вимог ст. 162 КАС України та пропозиція з приводу чого була викладена йому в ухвалі про відкриття провадження від 25.03.2019, до суду не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Оцінивши отримані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, окрім постанови про адміністративне правопорушення, складеної відповідачем. Доводи ОСОБА_1 в тім, що перед початком руху автомобіля всі освітлювальні прилади на автомоблі та причепі були технічно справними і що така несправність могла виникнути в результаті вїзду автомобіля під час його руху в яму на проїзній частині дороги, жодним чином матеріалами справи не спростовуються. Не спростував таких доводів і відповідач у справі.

Таким чином відсутні підстави вважати про наявність в діях позивача складу передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП адміністративного правопорушення. У зв'язку з цим оскаржувана постанова є незаконною та такою, що порушує законні права позивача, які підлягають судовому захисту.

Відповідно до положень ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позов таким чином підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, ст.ст. 3, 6-8 Закону «Про Національну поліцію», Положенням про Національну поліцію, затвердженого Постановою КМ України від 28.10.2015 № 877, ст.ст. 2, 3, 5, 72-77, 90, 211, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати винесену 11.03.2019 інспектора сектора реагування патрульної поліції №3 Білоцерківського відділення поліції ГУ Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта Ковальчука Івана Станіславовича постанову серії ДПО18 № 242638 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, щодо особи ОСОБА_1, а провадження у справі - закрити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання через Рокитнянський районний суд Київської області на протязі десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набрало законної сили "___"_____________________________20___