Справа № 160/2623/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2019 року Справа № 160/2623/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

21.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Широківського сектору обслуговування громадян (сервісний центр) у поновленні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за заявою його представника за довіреністю ОСОБА_2;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Широківський сектор обслуговування громадян (сервісний центр) поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2019 року, з урахуванням усіх підвищень та індексації пенсії відповідно до ст. 42 та 46 Закону України «Про загальнообовязке державне пенсійне стархування».
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності. У 2018 році з особистих обставин позивач був вимушений виїхати проживати до Республіки Корея, де тимчасово проживає. З липня 2018 року пенсійні виплати надходили на відділення поштового звязку. З 01 січня 2019 року відповідач припинив виплату пенсії позивачу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», у звязку із неотриманням останнім пенсійних виплат понад шість місяців. Представник позивача за довіреністю, в інтересах свого довірителя подав до відповідача заяву від 07.03.2019 року про поновлення виплати пенсії позивачу. Однак, відповідач листом від 14.03.2019 року № 1781/Т-09 відмовив в поновленні виплати пенсії у звязку з необхідністю особистого подання позивачем або її законним представником заяви про поновлення виплати пенсії. Не погодившись із вказаними висновками Пенсійного фонду, представник позивача посилається на порушення прав позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні на 12.04.2019 року та замінено первісного відповідача на належного, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Широківський сектор обслуговування громадян (сервісний центр) на Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області.
10.04.2019 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Однак, заява щодо відновлення виплати позивачу пенсії від 07.03.2019 року була надана представником позивача за довіреністю, а тому відповідач вважає, що підстави для поновлення виплати пенсії позивачу відсутні.
Розглянувши подані документи й інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.
Позивач, ОСОБА_1, є громадянином України та йому призначена пенсія по інвалідності.
Позивач зазначає, що у 2018 році у звязку з особистими обставинами виїхав до Республіки Корея, де тимчасово проживає.
У звязку з неотримання позивачем пенсії протягом 6 місяців, з 01.01.2019 року виплата пенсії Пенсійним фондом ОСОБА_1 була припинена, з невідомих йому підстав.
07.03.2019 року представник позивача за довіреністю звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1.
Листом № 1781/Т-09 від 14.03.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача за довіреністю, що з 01.01.2019 року виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена по причині тривалої невиплати. Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами від 26.04.2017 року) заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Ідентифікація особи засобами звязку, в тому числі електронними (по скапу), вказаним Порядком не передбачені. Тому, у звязку з тим, що виплата пенсії призупинена по причині неотримання протягом 6 місяців, то для її поновлення необхідно особисто ОСОБА_1 звернутися до територіального органу Пенсійного фонду за місцем отримання пенсії за адресою: смт. Широке, вул. Соборна, 131.
Не погодившись з висновками Пенсійного фонду, представник позивача звернувся до суду із цим позовом.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII), "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV), "Про громадянство України" (далі - Закон № 2235-III), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Пунктом 16 Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 30.08.1999 року №1596 передбачено, якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобовязаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.
У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового звязку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФ України або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009);
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФ України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Пенсійний фонд припинив пенсійні виплати позивачу на підставі того, що ОСОБА_1 не отримував пенсію протягом 6 місяців підряд, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками справи.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до п.2.8 якого поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:
1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;
2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;
3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).
З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є у пенсійній справі. Подання позивачем додаткових документів при поновленні виплати пенсії являється виключно його правом та не створює відповідного обов'язку щодо їх подачі.
Згідно з п.1.5 Порядку заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Таким чином, пенсіонер наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію, або через свого законного представника.
Судом встановлено, що позивач отримувала пенсію інвалідності до 01.01.2019 року. З 01.01.2019 року виплату пенсії Пенсійним фондом було припинено, у зв'язку з неотриманням призначеної пенсії позивачем протягом 6 місяців підряд.
На підставі довіреності ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогою щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1, про що зазначає Пенсійний фонд у відповіді на звернення (а.с. 18).
Відтак, судом встановлено, що звернення щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 було подане представником 07.03.2019 року.
Отже, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач повинен особисто звернутися до Пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсії, так як, аналізуючи приведені положення Порядку № 22-1, суд приходить до висновку про наявність у особи, яка звертається за поновленням пенсії та проживає за межами України, право на звернення до органу ПФ України через представника за умови наявності у такого представника відповідних повноважень.
Суд звертає увагу, що 07.03.2019 року до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності, що підтверджується матеріалами справи, а тому відмова відповідача у поновленні виплати пенсії з вказаних підстав є протиправною та не ґрунтується на вимогах закону, отже позовні вимоги в частині протиправності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у поновленні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за заявою його представника за довіреністю ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Щодо зобовязання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити та здійснити виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії по інвалідності, слід зазначити таке.
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.
Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).
Тобто, виплата пенсії є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.
Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1)визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6)прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Таким чином, суд вважає таким, що не підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги в частині зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити та здійснити виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії по інвалідності починаючи з 01.01.2019 року, оскільки це є повноваженнями Пенсійного фонду України. Отже, суд вважає за можливе, згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України, задовольнити позовні вимоги в частині повторно розглянути заяву від 07.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії з 01.01.2019 року ОСОБА_4 по інвалідності з урахуванням висновків суду та відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
Щодо позовних вимог про проведення індексації пенсії, суд вважає вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити певні дії, підлягає задоволенню в частині визнання протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у поновленні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за заявою його представника за довіреністю ОСОБА_2 та зобовязання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 07.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії з 01.01.2019 року ОСОБА_4 по інвалідності з урахуванням висновків суду та відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати, підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позивних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 576,30 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у поновленні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за заявою його представника від 07.03.2019 року за довіреністю ОСОБА_2.
Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 07.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії з 01.01.2019 року ОСОБА_4 по інвалідності та відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_4 судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 576,30 грн. (пятсот сімдесят шість грн. 30 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков