Справа № 826/15369/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 826/15369/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Павленка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання дій протиправними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо призначення позапланової невиїзної перевірки позивача;

- скасування наказу ГУ ДФС у м. Києві від 22.06.2018 р. № 10283 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1)».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, позивач втратила своє право на оскарження наказу про її проведення і скасування даного наказу не призведе до відновлення порушених прав позивача.

При цьому, судом першої інстанції застосовано правові висновки Верховного Суду щодо можливості оскарження наказу про призначення виїзної документальної перевірки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона не мала можливості не допустити контролюючий орган до проведення перевірки, оскільки в даному випадку проводилася невиїзна перевірка, а також наголошуючи на тому, що в оскаржуваному наказі підставою для призначення перевірки вказано неподання в установлений строк податкових декларацій у період з 16.06.2016 р. по 31.12.2017 р., але ані ці порушення, ані будь-які інші, визначені пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, який зазначено в наказі, нею не допускалися, тому жодних правових підстав для призначення такої перевірки у відповідача не було.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, вважаючи, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини, застосовано правові висновки Верховного Суду, які не підлягають застосуванню при вирішенні спірних правовідносин у цій справі, а правові висновки Верховного Суду щодо способу захисту платниками податків своїх прав шляхом оскарження наказу про призначення саме невиїзної перевірки - навпаки залишено поза увагою суду, що судом порушено норми матеріального та процесуального права і все це призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_4.).

22.06.2018 р. ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ № 10283 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1)»

У даному наказі визначено підставами для його прийняття пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповнення) та п. 2 ст. 13 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та вказано підставою для призначення перевірки неподання позивачем у встановлений законом строк податкових декларацій.

Зазначену невиїзну перевірку позивача призначено з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16.06.2016 р. по 31.12.2017 р. та з питань повного нарахування і сплати єдиного соціального внеску за період з 16.06.2016 р. по 31.12.2017 р. тривалістю 5 робочих днів з 25.06.2018 р. по 03.07.2018 р. в ГУ ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, буд. 2.

Довіреній особі ФОП ОСОБА_4 (на підставі довіреності від 09.06.2016 р.) ОСОБА_5 вручено повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 22.06.2018 р. № 30028/Г/26-15-42-03-27 та копію наказу ГУ ДФС у м. Києві від 22.06.2018 р. № 10283.

Перевірку проведено у приміщенні ГУ ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 2, у період із 26.06.2018 р. по 03.07.2018 р.

За результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, призначеної спірним наказом, відповідачем було складено акт від 10.07.2018 р. № 3139/26-15-42-03-30-, яким встановлено порушення позивачем:

- ст. 177.2 ПКУ, у результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 662 435,2 грн.;

- п. 16 прим. 1 підр. 10 розд. ХХ ПКУ, у результаті чого занижено та не сплачено військового збору на загальну суму 55 202,93 грн;

- абз. 3, п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу на загальну суму 140 699,38 грн.;

- п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: здійснення господарської діяльності без використання РРО.

Позивач, вважаючи протиправним наказ від 22.06.2018 р. № 10283 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1)» та дії відповідача щодо призначення даної перевірки, звернулася до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

У пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється в разі, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (п. 78.4 ст. 78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст. 79 ПКУ.

Згідно з п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (п. 42.2 ст. 42 ПК України).

Отже, законодавством регламентовано чіткі підстави для призначення позапланової невиїзної документальної перевірки, які мають бути зазначені у відповідному наказі податкового органу про призначення такої перевірки і наявність яких обумовлює законність її проведення.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що підставою для призначення перевірки позивача у спірному наказі від 22.06.2018 р. № 10283 зазначено пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України та конкретизовано, що перевірка призначається у зв'язку з неподанням в установлений строк податкових декларацій і визначено періодом, за який проводиться перевірка: з 16.06.2016 р. - по 31.12.2017 р.

За вказаний період позивач повинна була подати дві податкові декларації: за 2016 та за 2017 роки.

Декларацію за 2016 рік позивачем подано 07.02.2017 р.

Декларацію за 2017 рік позивачем подано 08.02.2018 р.

Тобто, обидві декларації подані позивачем з дотриманням строку, регламентованого пп. 49.18.5 п. 48.18 ст. 49 ПК України.

В акті перевірки від 10.07.2018 р. № 3139/26-15-42-03-30- безпосередньо самим відповідачем встановлено, що своєчасність подання позивачем вказаних декларацій.

Інших, визначених пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, підстав для призначення перевірки позивача відповідачем не зазначено, відповідних доказів не надано і з матеріалів справи не вбачається.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку у відповідача не було законодавчо визначених підстав для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_4, а тому такі дії податкового органу є протиправними, а наказ про призначення вказаної перевірки підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що норми, які регулюють порядок та підстави проведення документальних невиїзних перевірок, не передбачають процедури допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Такі перевірки здійснюються без обов'язкової участі платника податків, через що платник податків не в змозі висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення. Тому питання щодо правомірності призначення та/або проведення невиїзної документальної перевірки має вирішуватись судом незалежно від того, чи відбулася така перевірка на час розгляду справи.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі №820/19845/14 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов'язковими для врахування апеляційним судом при розгляді цієї справи.

Разом з тим, перевіряючи доводи обох сторін, відповідно до принципу змагальності, апеляційний суд також звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність законодавчо визначених у пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України підстав для призначення перевірки позивача та прийняття ним спірного наказу.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб'єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов'язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з'ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов'язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини даної справи, неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судова колегія встановила, що відповідно до квитанції від 19.09.2018 р. за подання позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3530,00 грн. /Т.1 а.с.3/, відповідно до квитанцій від 28.02.2019 р. № 10 /Т.1 а.с.59/ за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 5286,00 грн.

При цьому, сплата судового збору у вказаних розмірах відповідає ставкам, встановленим Законом України «Про судовий збір» у відповідній редакції.

Отже, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат в загальному розмірі: 3530,00 грн. + 5286,00 грн. = 8816,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування наказу - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо призначення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1).

Скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22.06.2018 р. № 10283 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1)».

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві судові витрати в розмірі 8816 (вісім тисяч вісімсот шістнадцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: