Справа № 824/136/19-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/136/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до її страхового стажу період підприємницької діяльності - 9 років 2 місяці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що відповідачем не зараховано до страхового стажу період ведення підприємницької діяльності, що позбавляє її права на призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року №1098. Вказував, що факт ведення підприємницької діяльності, зокрема, в період з 1993 року по 2000 рік, підтверджується довідкою Головного управління ДФС у Тернопільській області Чортківського управління від 11.12.2018 року, а в період з 2000 року по 2010 рік, підтверджується довідкою Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 05.12.2018 року, а також свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В04 №033272.

Враховуючи наведене, позивач вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності протиправними.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), не погоджуючись з позовними вимогами, надало до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначало, що документи, які б підтверджували сплату страхових внесків у 1993-2000 роках позивачем не надано. За період з 01.07.2000 року інформація в даних персоніфікованого обліку, окрім врахованих періодів, відсутня. Окрім цього, відповідач вказав, що згідно довідок Кіцманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області наявна інформація тільки про сплачені позивачем в окремих місяцях суми фіксованого податку. Інших довідок з фіскальної служби позивач до органу Пенсійного фонду не надавала.

Додатково відповідач звернув увагу, що згідно довідки фіскальної служби від 05.10.2018 року, позивач здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням фіксованого податку лише у лютому 2001 року, лютому 2002 року, серпні та жовтні 2003 року та у 2004-2010 роках.

Відповідач вважає, що у нього немає правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача період підприємницької діяльності в тому розмірі, який визначений позивачем (9 років 2 місяці).

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Правом на подання відзиву, передбаченого ст. 163 КАС України, позивач не скористався.

13.03.2019 року, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, судом постановлено ухвалу про витребування доказів від Головного управління ДФС у Чернівецькій області та Головного управління ДФС у Тернопільській області.

10.04.2019 р. представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача. Вказував, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Того ж дня представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності його представника. Вказував, що проти позову заперечує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Пунктом 10 ст. 4 КАС України визначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України, суд вважає, що подання до суду сторонами заяв про розгляд справи за їх відсутності не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, село Мамаївці, Кіцманський район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_1) 27.07.2018 року звернулась до Кіцманського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для проведення розрахунку її страхового стажу та визначити право на пенсію на пільгових умовах. Вказану заяву прийнято та зареєстровано 27.07.2018 року за №56 (а.с. 10, 45, 82).

03.08.2018 року Кіцманським відділом обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивачу видано довідку про наявний страховий стаж, в якій зазначено, що наявний страховий стаж позивача становить 11 років 9 місяців 27 днів (а.с. 11).

14.01.2019 року органом Пенсійного фонду позивачу повторно видану довідку про наявний страховий стаж, в якій зазначено, що наявний страховий стаж становить 12 років 1 місяць 29 днів (а.с. 12).

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності неправомірними, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі -Закон №1058-I, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно п. "б" ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - №1788-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок №637).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 р. підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 р. - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб'єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб'єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Згідно протоколу №5615 від 19.01.2019 року, загальний страховий стаж позивача становить 12 років 1 місяць 29 днів (а.с. 80).

Дослідженням розрахунку страхового стажу позивача, здійсненого відповідачем за результатами розгляду заяви про проведення розрахунку страхового стажу встановлено, що відповідачем розраховано страховий стаж позивача в обсязі 12 років 1 місяць 29 днів. Зокрема, до страхового стажу позивача враховано наступні періоди роботи:

- 01.10.1977 р. по 25.09.1978 - навчання - 11 місяців 25 днів;

- 29.09.1978 р. по 17.09.1979 р. - 11 місяців 19 днів;

- 08.10.1979 р. по 05.09.1980 р. - 10 місяців 28 днів;

- 22.10.1980 р. по 02.06.1986 р. - 5 років 7 місяців 11 днів;

- 03.06.1986 р. по 08.10.1986 р. - догляд за дитиною до 3 років - 4 місяці 2 дні;

- 18.02.1987 р. по 21.02.1987 р. - 4 дні;

- 05.10.1993 р. по 04.10.1996 р. - догляд за дитиною до 3 років - 3 роки;

- 01.02.2001 р. по 28.02.2001 р. - 1 місяць;

- 01.02.2002 р. по 28.02.2002 р. - 1 місяць;

- 01.08.2003 р. по 31.08.2003 р. - 1 місяць;

- 01.10.2003 р. по 31.10.2003 р. - 1 місяць;

- 01.03.2004 р. по 31.03.2004 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.08.2004 р. по 31.08.2004 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.11.2004 р. по 30.11.2004 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.05.2005 р. по 31.05.2005 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.07.2005 р. по 31.10.2005 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 4 місяці;

- 01.01.2006 р. по 31.05.2006 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 5 місяців;

- 01.07.2006 р. по 30.11.2006 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 5 місяців;

- 01.02.2007 р. по 31.10.2007 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 9 місяців;

- 01.04.2008 р. по 30.04.2008 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.07.2008 р. по 30.09.2008 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 3 місяці;

- 01.12.2008 р. по 31.12.2008 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.03.2009 р. по 30.04.2009 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 2 місяці;

- 01.07.2009 р. по 31.07.2009 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.10.2009 р. по 31.10.2009 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.12.2009 р. по 31.12.2009 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.03.2010 р. по 31.03.2010 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.05.2010 р. по 31.05.2010 р. - підприємець (внески) п. 3.1 Прикінцевих положень Закону №1058- IV - 1 місяць;

- 01.08.2010 р. по 30.09.2010 р. - 2 місяці;

- 01.01.2017 р. по 31.01.2017 р. - 1 місяць (а.с. 43-44, 81).

Дослідженням інформації з Борщівської державної податкової інспекції Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, наданої на виконання ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду про витребування доказів від 13.03.2019 року, встановлено, що позивач перебувала на податковому обліку Борщівської ДПІ Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області за неосновним місцем обліку у період з 11.03.1995 року по 04.04.2002 року. Здійснювала діяльність на території Борщівського району в період з четвертого кварталу 1993 року до 28 лютого 2000 року на загальній системі оподаткування.

Інформація про видачу позивачем торгових патентів, свідоцтв про сплату єдиного податку та патентів про сплату фіксованого податку в Борщівській ДПІ відсутні у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 12.04.2012 року №578/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 року за № 571/20884 (а.с. 69).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В04 №033272 позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець з 23.02.2000 року (а.с. 15)

Дослідженням відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що 23.02.2000 року позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності - код КВЕД 56.62.0 - роздрібна торгівля з лотків та на ринках (основний). 03.01.2017 року проведено державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця позивача (а.с. 22-24).

Дослідженням інформації з Головного управління ДФС у Чернівецькій області, наданої на виконання ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду про витребування доказів від 13.03.2019 року, встановлено, що позивач перебувала на обліку ГУ ДФС у Чернівецькій області, Кіцманське управління, Кіцманська ДПІ (Кіцманський р-н) як фізична особа-підприємець з 28.02.2000 року по 04.01.2017 року; з 04.01.2017 року по 25.03.2019 року як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності.

Позивачем сплачено помісячно фіксованого податку (за період з 28.02.2000 року по 31.10.2010 року) без врахування найманих працівників у розмірі: лютий 2001 року - 60 грн, лютий 2002 - 100 грн, серпень 2003 року - 100 грн, жовтень 2003 року - 60 грн, березень 2004 року - 100 грн, серпень 2004 року - 100 грн, травень 2005 року - 100 грн, липень 2005 року - 100 грн, серпень 2005 року - 100 грн, вересень 2005 року, жовтень 2005 року - 100 грн, січень 2006 року - 100 грн, лютий 2006 року - 100 грн, березень 2006 року - 100 грн, квітень 2006 - 100 грн, травень 2006 року - 100 грн, липень 2006 року - 100 грн, серпень 2006 року - 100 грн, вересень 2006 року - 100 грн, жовтень 2006 року - 100 грн, листопад 2006 року - 100 грн, лютий 2007 року - 100 грн, березень 2007 року - 100 грн, квітень 2007 року - 100 грн, травень 2007 року - 100 грн, червень - 60 грн, липень - 100 грн, серпень 2007 року - 100 грн, вересень - 100 грн, жовтень - 100 грн, квітень 2008 року - 100 грн, липень 2008 року - 100 грн, серпень 2008 року - 100 грн, вересень - 2008 року - 100 грн, грудень 2008 року - 100 грн, березень 2009 року - 100 грн, квітень - 2009 грн, липень 2009 року - жовтень 2009 року - 100 грн, грудень 2009 року - 100 грн, березень 2010 року - 100 грн, травень 2010 року - 100 грн, серпень 2010 року - 100 грн, вересень 2010 - 100 грн.

18.04.2017 року позивачем було сплачено єдиний соціальний внесок за січень 2017 року в сумі 704 грн.

В періодах вказаних в таблиці про сплату фіксованого податку здійснювалась діяльність на фіксованому податку.

За період з 2000 року по 2010 рік в періоді, в якому відбувалась сплата фіксованого податку податковою інспекцією видавався патент про сплату фіксованого податку (відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян»).

Валовий дохід отриманий від здійснення підприємницької діяльності на умовах сплати фіксованого податку за період 2000-2010 роки становить: 2000 рік - доходів не отримано; 2001 рік - 200 грн; 2002 рік - 400 грн; 2003 рік - 10000 грн; 2004 рік - 50000 грн; 2005 рік - 50000 грн; 2006 рік - 40000 грн; 2007 рік - 20000 грн; 2008 рік - 60000 грн; 2009 рік - 40000 грн; 2010 рік - 40000 грн.

У всіх інших періодах, включаючи період з 01.01.2011 року по 03.01.2017 року позивач здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, доходів не отримувала, податки не сплачувала (а.с. 72-73).

Досліджуючи індивідуальні відомості про застраховану особу позивача від 27.07.2018 року, форма ОК-5, встановлено, що страхові внески були сплачені позивачем за такі періоди: лютий 2001 року, лютий 2002 року, серпень 2003 року, жовтень 2003 року, березень 2004 року, серпень 2004 року, листопад 2004 року, травень 2005 року, липень 2005 року, серпень 2005 року, вересень 2005 року, жовтень 2005 року, січень 2006 року, лютий 2006 року, березень 2006 року, квітень 2006 року, травень 2006 року, липень 2006 року, серпень 2006 року, вересень 2006 року, жовтень 2006 року, листопад 2006 року, лютий 2007 року, березень 2007 року, квітень 2007 року, травень 2007 року, червень 2007 року, липень 2007 року, серпень 2007 року, вересень 2007 року, жовтень 2007 року, квітень 2008 року, липень 2008 року, серпень 2008 року, вересень 2008 року, грудень 2008 року, березень 2009 року, квітень 2009 року, липень 2009 року, жовтень 2009 року, грудень 2009 року, березень 2010 року, травень 2010 року, серпень 2010 року, вересень 2010 (а.с. 47).

Беручи до уваги наведене, судом встановлено, що у період з 4-го кварталу 1993 року по 1-й квартал 2000 року позивач перебувала на загальній системі оподаткування та не сплачувала страхові внески. Таким чином, суд вважає, що період здійснення підприємницької діяльності з 4-го кварталу 1993 року по 1-й квартал 2000 рік не може бути зарахований до страхового стажу позивача.

Періоди, в яких наявна інформація про сплату страхових внесків, крім квітня 2005 року та лютого 2008 року, відповідач зарахував до страхового стажу позивача. Жодних доказів на підтвердження сплати страхових внесків у період зайняття підприємницькою діяльністю в інші місяці у період з 05.10.1996 року по 31.12.1999 рік та з 28.02.2000 року по 31.12.2010 року позивачем до суду не надано. Відомості про сплату страхових внесків за вказані періоди також відсутні у відповідача та не встановлено судом під час судового розгляду справи.

З приводу не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів за квітень 2005 року та лютий 2008 року, суд зазначає наступне.

Досліджуючи відомості Головного управління ДФС у Чернівецькій області, наданих на виконання ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду про витребування доказів від 13.03.2019 року, судом встановлено, що позивачем сплачено фіксований податок за квітень 2005 року у сумі 100 грн, а також за лютий 2008 року у сумі 100 грн (а.с. 72).

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача від 27.07.2018 року, форма ОК-5, встановлено, що за квітень 2005 року сума заробітку для нарахування пенсії становить 31,25 грн, однак, відсутня позначка про сплату страхових внесків у вказаному періоді. Аналогічно, за лютий 2008 року сума заробітку для нарахування пенсії становить 30,12 грн, однак, і за цей період відсутня інформація про сплату страхових внесків (а.с. 47).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не зарахував 2 місяці до страхового стажу позивача. Однак, наведена обставина не є підставою для задоволення позову.

Стосовно посилань позивача на те, що факт здійснення підприємницької діяльності підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію та є підставою для зарахування до її страхового стажу, суд зазначає, що такий документ не є належним доказом підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом. Крім того, позивачем не надано суду доказів сплати страхових внесків.

Указана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.10.2018 р. у справі №643/20104/15-а.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами під час судового розгляду справи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши адміністративну справу в межах позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність своїх дій.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову повністю та за відсутності понесених відповідачем витрат, судом не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст.ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.К. Левицький