Справа № 826/14686/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2019 року № 826/14686/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Державної служби України з питань праці,

2. Головного управління Держпраці у Київській області, про визнання бездіяльності проти правною, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці (далі - відповідач 1, Держслужба України з питань праці), Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач 2, ГУ Держпраці у Київській області з такими позовними вимогами:

- визнати неправомірною бездіяльність щодо не розгляду по суті заяв Держслужбою України з питань праці з 2016-2018 роки позивача та її батька;

- визнати неправомірною бездіяльність ГУ Держпраці у Київській області щодо не розгляду по суті заяв за 2016-2018 роки позивача та її батька;

- зобов'язати Держслужбу України з питань праці розглянути по суті заяви за 2016-2017 роки позивача та її батька;

- зобов'язати ГУ Держпраці у Київській області розглянути по суті заяви за 2016-2017 роки позивача та її батька;

- зобов'язати Держслужбу України з питань праці здійснити перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства, Кодексу законів про працю України КНП «Консультативно-діагностичним центром» Деснянського району міста Києва;

- стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 536 120,00 грн. з Держслужби України з питань праці;

- стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 536 120,00 грн. з ГУ Держпраці у Київській області.

Позов обґрунтовано зокрема тим, що протягом 2016-2017 років позивач та її батько, як уповноважений представник, неодноразово зверталися до відповідачів із заявами, пов'язаними із обставинами звільнення та подальшого поновлення за рішенням суду на посаді лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 Комунального підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, а також неналежного реагування на порушення вимог законодавства про працю роботодавця з боку відповідачів, проте не отримали належних та обґрунтованих відповідей по суті поставлених питань, через що позивач й звертається до суду.

Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі.

Проте, ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за пунктом 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач оскаржила її до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2019 року позовну заяву прийнято мною до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено провадити розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам подати відзиви на позовну заяву та усі наявні докази.

Відповідачами 12 та 19 лютого 2019 року подані письмові відзиви на позовну заяву, з яких вбачається, що відповіді по суті на письмові та електронні звернення позивача та її батька надавалися у повному обсязі, отримані позивачем, крім того ініційовано перевірки Комунального підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на предмет дотримання законодавства про працю із складенням відповідних актів та інших документів, про що також повідомлено позивача. Також відповідачі зауважують, що позивачем не конкретизовано, на які саме звернення не отримано відповідей та у чому полягає протиправна бездіяльність відповідачів. У задоволенні позову просили відмовити повністю.

Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення третьої особи у справі №826/14686/18. Іншою ухвалою суду від 19 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року витребувано від відповідачів належним чином завірені копії відповідей на звернення позивача та її батька - ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 та усі наявні матеріали, на підставі яких були надані відповіді на звернення за період з 29 червня 2016 року по 12 червня 2018 року.

Витребувані документи надійшли до суду 26 та 28 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року відмовлено Держслужбі України з питань праці у задоволенні клопотання про об'єднання в одне провадження справи №826/14686/18 та справи № 826/13692/18.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 06 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Келеберді В.І. визнано необґрунтованою, зупинено провадження у справі № 826/14686/18 до вирішення питання про відвід судді та передано справу відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про відвід судді.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Каракашьяна С.К. від 12 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Келеберди В.І. від розгляду адміністративної справи №826/14686/18 відмовлено.

Окрім цього, позивачем 02 та 19 квітня 2019 року до суду подані заяви про зловживання процесуальними правами, в яких фактично висловлюються заперечення на подані відповідачами у справі відзиви від 12 та 19 лютого 2019 року, зокрема, незгода з аргументами та доводами, направленими на спростування тверджень позивача, зазначених в адміністративному позові.

Розглядаючи подані заяви про зловживання процесуальними правами, суд зазначає, що статтею 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік дій, які можуть трактуватись судом як зловживання процесуальними правами, а саме:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Зміст статті 45 Кодексу адміністративного судочинства вказує на те, що вказаний у ній перелік не є вичерпним та може доповнюватись в кожному конкретному випадку. Так, пунктом першим вищезазначеної статті зазначено, що зловживанням процесуальними правами є також вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення, тобто суд, фактично, може, з певних підстав або об'єктивно без них, розцінити ту чи іншу дію як зловживання процесуальними правами та застосувати передбачену Кодексом відповідальність.

Водночас, мотиви поданих позивачем заяв про зловживання правами збігаються із твердженнями, які викладені в адміністративному позові та мають бути дослідженими судом під час розгляду справи по суті. Зміст заяв позивача не дає суду підстав для кваліфікації дій відповідачів за жодним з пунктів, перерахованих у статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, або до їх визначення як аналогічних дій, які можливо спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За таких обставин у задоволенні заяв про застосування до відповідачів заходів щодо зловживання процесуальними правами суд позивачу відмовляє.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності,засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

В адміністративному позові позивач посилається на обставини направлення нею та її батьком, як уповноваженим представником, ряду звернень до відповідачів, на які не отримано відповіді по суті, водночас, із змісту позову ОСОБА_1 не вбачається чітких посилань на конкретні звернення із зазначенням дати направлення або реєстрації, на які відповідей нею не отримано.

За лист-доручення Держпраці в особі Департаменту з питань праці до ГУ Держпраці у Київській області від 22 вересня 2016 року № 1944/4.3/4.3-зв-16 надано відповідь відповідачем 2 від 26 вересня 2016 року № 1/6-П-2817 (т.5 а.с. 46-55);

- на звернення ОСОБА_1 до Урядової гарячої лінії від 22 червня 2017 року надано відповідь Держпраці від 12 липня 2017 року № 3390/3/18-зв-17 т.5 а.с.56-57);

- на звернення ОСОБА_1 до Урядової гарячої лінії від 27 червня 2017 року на лист-доручення Держпраці від 28 липня 2017 року № 366/4/4.1-зв-17 в особі Департаменту з питань праці до ГУ Держпраці у Київській області та лист ГУ Держпраці в Київській області від 01 серпня 2017 року №2/4.4-11-3874-4036 щодо надання інформації надано відповідь Держпраці від 03 серпня 2017 року №3765/2/4.1-зв-17 (т.5 а.с.58-63);

- на звернення ОСОБА_1 до Урядової гарячої лінії від 21 серпня 2017 року надано відповідь Держпраці від 15 вересня 2017 року № 4392/4/4.5-зв-17 (т.5 а.с. 64-65);

- на звернення ОСОБА_1 до Урядової гарячої лінії від 06 вересня 2017 року, листи-доручення Держпраці в особі Департаменту з питань праці до ГУ Держпраці у Київській області від 12 вересня 2017 року № 4350/4/4.1-зв, від 14 вересня 2017 року № 4382/1/11-зв-17 надано відповіді Держпраці від 04 жовтня 2017 року № 4712/4.1/4.1-зв-17 та від 14 вересня 2017 року № 4383/1/11-зв-17 (т.5 а.с.66-71);

- на скаргу ОСОБА_1 від 07 вересня 2017 року, листи-доручення Держпраці в особі Департаменту з питань праці до ГУ Держпраці у Київській області від 22 вересня 2017 року № 4500/4.1/4.1-зв-17, надано відповідь Держпраці в особі Департаменту з питань праці від 04 жовтня 2017 року № 4713/4.1/4.1-зв-17 (т.5 а.с. 72-90);

- на скаргу ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року , лист-доручення Департаменту з питань праці від 12 вересня 2017 року № 4359/4/4.1-зв-17 надано відповідь ГУ Держапраці у Київській області від 25 вересня 2017 року №2/4.1-П-4841-4773 (т.5 а.с. 91-98);

- на скаргу ОСОБА_1 від 13 вересня 2017 року , лист-доручення Департаменту з питань праці від 26 вересня 2017 року №4570/4.1/4.1-зв-17, лист ГУ Держпраці у Київській області від 29 вересня 2017 року № 2/4.3-П-4727-0813 надано відповідь від 29 вересня 2017 року №4642/4.1/4.1-зв-17 (т.5 а.с. 99-117);

- на скаргу ОСОБА_1 від 12 жовтня 2017 року надано відповідь Держпраці в особі Департаменту з питань праці від 08 листопада 2017 року № 5176/4/4.1-зв-17 (т.5 а.с.118-147);

- на звернення ОСОБА_1 до Урядової гарячої лінії від 22 грудня 2017 року , лист-доручення Департаменту з питань праці від 05 січня 2018 року № 65/3/4.1-зв-18 надано відповідь Держпраці в особі Департаменту з питань праці від 23 січня 2018 року №392/4/4.1-зв-18 (т.5 а.с.148-150);

- на звернення ОСОБА_1 до Урядової гарячої лінії від 02 лютого 2018 року надано відповідь Держпраці в особі Департаменту з питань праці від 02 березня 2018 року № 1080/1/11-зв-18 (т.5 а.с. 151-153);

- на звернення ОСОБА_1 від 14 червня 2018 року, лист-доручення Держпраці ГУ Держпраці в Київській області від 20 червня 2018 року № 2966/4/4.1-зв-18 надано відповідь ГУ Держпраці у Київській області від 22 червня 2018 року № 4.4/2-П-2805 (т.5 а.с.154-165);

- на скаргу ОСОБА_2 від 11 січня 2018 року та лист-доручення Департаменту з питань праці від 17 січня 2018 року № 300/4/4.1-зв-18 надано відповідь Держпраці в особі Департаменту з питань праці від 08 лютого 2018 року №678/4/4.3-зв-18 (т.5 а.с. 166-196).

Окрім вже зазначених, відповідачем 2 надавалися на адресу позивача такі відповіді на подані письмові на електронні звернення:

- від 22 червня 2018 року № 4.4/2-П-2873-2805 на звернення ОСОБА_1 від 11 червня 2018 року (т.4 а.с 154-156);

- від 30 березня 2018 року № 4-4/2-П-1027-1440 на звернення ОСОБА_1 від 02 березня 2018 року (т.4 а.с.157-158);

- від 27 березня 2018 року №4.4/2-П-960-1407 на звернення ОСОБА_1 від 01 березня 2018 року (т.4 а.с. 140);

- від 20 лютого 2018 року №4.4/1-П-703-927 на звернення ОСОБА_1 та доручення Держпраці від 12 лютого 2018 року № 721/4/4.1-зв-18 (т.4 а.с.142-144);

- від 25 вересня 2017 року № 2/4.4-П-4541,4489-4773 на звернення ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року (т.4 а.с.168-170);

- від 29 серпня 2017 року № 4/4.3-П-3929-4391 на звернення ОСОБА_3 від 01 серпня 2017 року (т.4 а.с.187);

- від 03 липня 2017 року №2/4.3-П-3396-3606 на звернення ОСОБА_1 від 25 червня 2017 року (т.4 а.с.195-196);

- від 22 червня 2017 року №4/4.3-П-3233-3265-3414 на звернення ОСОБА_1 (т.4 а.с.202);

- від 10 жовтня 2016 року №2/4.3-П-2917 на звернення ОСОБА_1 від 02 жовтня 2016 року (т.4 а.с.208-209);

- від 26 вересня 2016 року №1/6-П-2817 на звернення ОСОБА_1 (т.4 а.с.211);

- від 27 липня 2016 року №4/4.3-П-2061 на звернення ОСОБА_1 від 18 липня 2016 року (т.4 а.с.216-218);

- від 27 липня 2016 року №4/4.3-П-2064 на звернення ОСОБА_1 від 19 липня 2016 року (т.4 а.с.220);

- від 18 липня 2016 року №4.3-П-1709, П-1894, П-1912 на звернення ОСОБА_1 від 12 червня 2016 року та від 01 липня 2016 року (т.4 а.с.235-238);

- від 18 липня 2016 року №4.3-П-1749 на звернення ОСОБА_1 від 14 червня 2016 року (т.5 а.с.21-22);

- від 06 червня 2016 року №3/4.3-П-1557 на зверненя ОСОБА_1 від 24 травня 2016 року (т.5 а.с.32-33).

Отже, як вбачається з наданих на запит суду матеріалів, відповідачами надавалися відповіді по суті звернень ОСОБА_1 та її батька протягом 2016-2018 років, тому твердження позивача в зазначеній частині не підтвердилися. Окрім цього, позовні вимоги щодо визнання бездіяльності відповідачів протиправною та зобов'язання надати відповіді по суті поданих звернень належним чином не обґрунтовані, є абстрактними, оскільки не конкретизовано на які саме звернення відповідей не отримано, обставини бездіяльності відповідачів у даному випадку не доведені.

В іншій частині позову, зокрема щодо зобов'язання Держслужби України з питань праці здійснити перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства, Кодексу законів про працю України КНП «Консультативно-діагностичним центром» Деснянського району міста Києва, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі - Положення №96), Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Держпраці здійснює свою діяльність безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, що їй підпорядковуються (пункт 7 Положення №96).

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний контроль та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У Києві та Київській області повноваження Держпраці здійснює Головне управління Держпраці у Київській області.

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами Держпраці відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок № 295).

Повноваження ГУ Держпраці у Київській області визначені Положенням про ГУ Держпраці у Київській області, затвердженим наказом Держслужби України з питань праці від 22 червня 2017 року № 75 (далі - Положення № 75), відповідно до пункту 5 якого ГУ Держпраці у Київській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 8 Положення № 75 передбачено, що ГУ Держпраці у Київській області відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

За результатами перевірки складається відповідний акт, на підставі якого за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг ГУ Держпраці у Київській області звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Як встановлено судом, до ГУ Держпраці у Київській області надійшло доручення заступника Голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_4 щодо електронного повідомлення ОСОБА_1 від 24 травня 2016 року про можливе порушення вимог законодавства про працю у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, за яким було ініційовано відповідну перевірку та надано відповідь від 24 травня 2016 року.

ОСОБА_1 30 червня 2016 року через Урядову гарячу лінію повідомила про неправомірні, на її думку, дії посадових осіб ГУ Держпраці у Київській області при розгляді її електронного повідомлення від 24 травня 2016 року.

Надалі 02 липня 2016 року ОСОБА_1 разом з батьком з'явилися до ГУ Держпраці у Київській області, ознайомилися з матеріалами перевірки та склали заяву про відсутність претензій до посадових осіб контролюючого органу.

Водночас, у той же день було проведено спільну нараду ГУ Держпраці у Київській області, прийнято рішення про перевірку тих питань, які потребували нового розгляду.

12 липня 2016 року уповноваженими працівниками ГУ Держпраці у Київській області за участю ОСОБА_1, її представника за довіреністю ОСОБА_5, та батька - ОСОБА_2 здійснено виїзд до Діагностичного центру з метою проведення перевірки. За результатами проведено повторну нараду за участю усіх учасників розгляду звернень ОСОБА_1, складено Акт від 18 липня 2016 року, копію якого отримала ОСОБА_1

В Акті зазначені обставини порушення Діагностичним центром вимог пункту 4 статті 29 КЗпП України, а саме: до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган не проінструктував працівника, а саме: ОСОБА_1 з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, про що свідчить відсутність підтверджувальних документів. Крім того, в порушення вимог пункту 4 розділу V Колективного договору на 2014-2018 роки між адміністрацією та профспілковою організацією підприємства, адміністрація підприємства не видає безкоштовно працівникам, у тому числі й ОСОБА_1, спецодяг.

Контролюючим органом складено з цього приводу припис від 18 липня 2016 року №26-151/803-663 про усунення виявлених порушень законодавства про працю, на який надалі надійшли інформація від 11 серпня 2016 року № 1261 про його виконання.

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року у справі №826/1445/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 щодо здійснення повторного інспекційного відвідування КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва за фактами порушення законодавства про працю, викладеними у зверненнях ОСОБА_1

Таким чином, підстав для зобов'язання Держслужби України з питань праці здійснити перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства, Кодексу законів про працю України КНП «Консультативно-діагностичним центром» Деснянського району міста Києва суд не вбачає, оскільки за судовим рішенням від 28 лютого 2018 року до таких дій відповідачів вже зобов'язано. Інформацію щодо виконання зазначеного судового рішення сторонами протягом розгляду даної справи суду не надано.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд зазначає, що вони є похідними від основних позовних вимог, які за висновками суду є необґрунтованими та недоведеними, тому підстав для їх задоволення суд не вбачає.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд вважає за необхідне зазначити у цьому зв'язку, що, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідачами доведено обставини надання відповідей по суті на звернення ОСОБА_1, що надходили протягом 2016-2018 років, проведення перевірок КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, відсутності доведених фактів допущення протиправної бездіяльності, у зв'язку з чим суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб'єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову, через що підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач 1: Державна служба України з питань праці, адреса: 01601, м. Київ, вул. Десятинна, будинок 14, , тел. +83.

Відповідач 2: Головне управління Держпраці у Київській області, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10, , тел.+41.

Суддя В.І. Келеберда