Справа № 2340/3178/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3178/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року (повний текст рішення виготовлено 28.01.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, до Директора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Маліщук Л.М., головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_5, адміністратора Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з питань надання адміністративних послуг ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про визнання протипраними дії та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, звернулися до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог) просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення директора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради - Маліщук Л.М., яким було відмовлено у скасуванні рішення від 23.11.2017 про зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради - ОСОБА_5 від 23.11.2017 про зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати протиправними дії адміністратора Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з питань надання адміністративних послуг - ОСОБА_6 щодо прийняття 23.11.2017 від ОСОБА_7 пакету документів для подальшої передачі державному реєстратору.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу у якій просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Апелянти мотивували свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права. Зокрема, апелянти вказують, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги факт відсутності вчинення нотаріальних дій при посвідченні Договору відступлення права вимоги при внесенні запису щодо виникнення права власності на квартиру ОСОБА_3 у третьої особи. Крім того, вказує, що зняття з реєстраційного обліку місця проживання державним реєстратором було вчинено на підставі звернення ОСОБА_8, представника особи ОСОБА_7 та рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.02.2014 року по справі № 711/8676/13ц, яке постановлено на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та в якому стороною не була ОСОБА_7 Також, апелянти вказують, що 17.11.2017 та 23.11.2017 державний реєстратор провів державну реєстрацію прав власності на квартиру ОСОБА_3 за третьою особою ОСОБА_7 не маючи у наявності жодного оригіналу документу, який би підтверджував виникнення, зміну або припинення права власності на вказану квартиру позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 23.11.2017 уповноважена особа ОСОБА_7 звернулась до Центру надання адміністративних послуг із заявою та відповідним пакетом документів, визначеним п.26 Правил № 207 про зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради - ОСОБА_5 від 23.11.2017 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зняті з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

26.01.2018 позивачі звернулись до директора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради - Маліщук Л.М. із заявою в якій просили провести перевірку щодо незаконного зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати рішення про вчинення відповідних дій.

Рішенням директора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради - Маліщук Л.М. від 12.12.2018 № 416-2 в задоволенні заяви позивачів від 26.01.2018 було відмовлено

Вважаючи, що їх права порушені, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та зазначив, що оскільки новим власником квартири АДРЕСА_1 (первинним власником якої була ОСОБА_3.), на час вчинення спірних реєстраційних дій була ОСОБА_7, беручи до уваги подання її представником належного пакету документів для зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, а також враховуючи обов'язок працівника органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг, на підставі своїх повноважень визначених Правилами № 207, в обов'язковому порядку перевіряти належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі було виконано (в ході розгляду справи позивачі не змогли спростувати належними доказами вказаної обставини), то суд дійшов висновку, що рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради - ОСОБА_5 від 23.11.2017 про зняття позивачів з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 є правомірними та такими, що були прийняті на підставі, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Крім того, суд першої інстанції вказував, що оскільки судом не встановлено порушень в діях головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради - ОСОБА_5 під час прийняття 23.11.2017 оскаржуваних рішень, то також не підлягають до задоволення і інші вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є похідними від вищевказаної вимоги.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції, крім іншого, виходив з того, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Даючи правову оцінку викладеним фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, адміністративні суди не є «судом, встановленим законом» для розгляду такої категорії справ.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позивачі оскаржують до адміністративного суду дії суб'єктів владних повноважень - щодо вчинення дій та прийняття рішень, що мали наслідком зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись при цьому на недотримання цим суб'єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2006 року між акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № ML-F00/163/2006, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 42075 дол. США.

18.07.2006, в забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань перед банком за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006, між банком та ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки № РML-F00/163/2006, який був посвідчений державним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстраційним номером 8670. Предметом Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 є нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу.

На початку 2014 року ТОВ "ОПТ Факторинг Україна", якому банківська установа відступила право вимоги по Кредитному договору № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (справа № 711/8676/13-ц).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/8676/13-ц позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задоволено частково, вирішено:

- в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року в сумі 39634,75 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006, а саме: квартиру, АДРЕСА_1, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3, а кошти направити на погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов'язань та відшкодування всіх витрат Іпотекодержателя, повернути Іпотекодавцю, відповідно до чинного законодавства України;

- встановити спосіб реалізації - шляхом продажу квартири ТОВ "ОТП Факторинг Україна" будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Встановити початкову ціну предмета іпотеки в розмірі, визначеному п. 4.4 Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року - 250400 грн., але не нижче її вартості, визначеної внаслідок незалежної оцінки.

- виселити ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

- стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп.

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" судовий збір в розмірі 3168 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 28.04.2014.

27.04.2017 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ОСОБА_7 був укладений договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 (посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3704).

На виконання вищевказаного договору, іпотекодержатель - ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відступило новому іпотекодержателю - ОСОБА_7 право вимоги за Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006.

Позивач оскаржує до адміністративного суду дії суб'єктів владних повноважень, посилаючись при цьому на недотримання цим суб'єктам встановленого законом порядку проведення такої реєстрації.

Разом з тим, позивач в обґрунтування своїх доводів вказує на те, що державна реєстрація прав власності на квартиру ОСОБА_3 за третьою особою ОСОБА_7 проведена протиправно, за відсутності жодного оригіналу документу, який би підтверджував виникнення, зміну або припинення права власності на вказану квартиру позивача.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В даному випадку позивачі, як власник та користувач житлового приміщення, відповідно, оскаржують дії відповідачів щодо зняття їх з реєстрації місця проживання з квартири.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Колегія суддів звертає увагу, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Тобто, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 вказаного Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За змістом статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи, паспорту або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права позивачів на квартиру, а вимоги до відповідачів є похідними від них.

При цьому, спір про поновлення реєстрації місця проживання позивача може впливати на майнові права та інтереси третіх осіб у цій справі.

Тобто, в даному випадку наявний приватно-правовий спір, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад колегія суддів вважає про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 16.05.2018 (справа № 337/2535/2017) та від 20.06.2018 (справа № 808/6982/15).

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Пунктом.3 ч.1 ст.315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 243, 315, 319, 322, 323 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Директора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Маліщук Л.М., головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_5, адміністратора Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з питань надання адміністративних послуг ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про визнання протипраними дії та скасування рішень - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено - 24.04.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю.Кучма