Справа № 280/687/19
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року (о 12 год. 30 хв.)Справа № 280/687/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Запорізького обєднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької області

про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької області (далі Запорізьке приміське обєднане УПФУ Запорізької області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним застосування відповідачем ОСОБА_2 погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі №808/2009/18;

зобовязати відповідача виплатити позивачу заборгованість у розмірі 75 470,25 грн., нараховану на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі №808/2009/18 без застосування ОСОБА_2 погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного УПФУ Запорізької області позов задоволено та зобов'язано відповідача здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу, у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2011 у справі № 2а-1369/11 за період з 01.08.2010 по день фактичної виплати, а саме по 17.07.2017. Вказує, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 року апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного УПФУ Запорізької області повернуто, отже рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18 набрало законної сили. Зазначає, що у вересні 2018 року звернувся до відповідача з заявою в якій просив відповідача виконати рішення суду, проте листом від 12.10.2018 року № 102/Г-4 його повідомлено про те, що нараховано компенсацію втрати частини доходів у розмірі 75 470,22 грн. та що Постановою КМУ від 22.08.2018 № 649 (далі ОСОБА_2 № 649) визначено механізм погашення заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на цю мету. Відповідно до зазначеного ОСОБА_2 № 649, виплата заборгованості по виконанню рішення вирішуватиметься після перевірки обґрунтованості розрахованої управлінням суми. Вважає, що відповідач не законно застосовує ОСОБА_2 № 649 при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18, чим порушує його права на отримання нарахованої згідно з рішенням суду компенсації втрати частини доходу у звязку з несвоєчасною виплатою пенсії.

Ухвалою судді від 25.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначене перше судове засідання на 26 березня 2019 року.

20.03.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив (вх. № 11085), у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, зазначив, що управлінням в добровільному порядку було здійснено розрахунок ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2011 у справі № 2а-1369/11 за період з 01.08.2010 по 17.07.2017 склав 75 470,25 грн. Зазначає, що заборгованість, що є предметом судового розгляд у підлягає виплаті відповідно до порядку № 649, який набрав чинності 28.08.2018. Під дію цього порядку підпадають рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», тобто після 01.01.2013, на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів. Відповідно до зазначеного п. 6 ОСОБА_2 № 649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Наголошує, що згідно з п. 10 ОСОБА_2 № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійного фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Пунктом 11 ОСОБА_2 № 649 встановлено, що боржник у триденний строк повідомляє стягувача про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» періоду виплати пенсії зобовязаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому ст. 47 вказаного Закону. Зазначив, що питання виплати заборгованості по виконанню рішення Запорізького окружного адміністративного суду вирішуватиметься після перевірки обґрунтованості розрахованої управлінням суми.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Запорізького приміського об'єднаного УПФУ Запорізької області, як одержувач пенсії інвалід другої групи у звязку з Чорнобильською катастрофою.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного УПФУ Запорізької області позов задоволено та зобов'язано Запорізьке приміське об'єднане УПФУ Запорізької області здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2011 у справі № 2а-1369/11 за період з 01.08.2010 по день фактичної виплати, а саме по 17.07.2017.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного УПФУ Запорізької області повернуто.

Отже, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18 набрало законної сили 25 вересня 2018 року.

26 вересня 2018 року позивач звернувся з заявою до Запорізького приміського об'єднаного УПФУ Запорізької області, в якій просив провести відповідні нарахування (обчислення), провести розрахунок та виплатити компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2011 у справі № 2а-1369/11 за період з 01.08.2010 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 17 липня 2017 року та виплатити заборгованість.

Листом від 12.10.2018 № 102/Г41 відповідач повідомив позивача про те, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18 компенсацію за період з 01.08.2010 по 17.07.2017 було розраховано із застосуванням норм ОСОБА_2 № 649 проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі склав 75 470,25 грн. Заборгованості, що утворилась буде виплачена після перевірки обґрунтованості суми комісією Пенсійного фонду України.

Крім того, 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою про виконання судового рішення, яке набрало законної сили, однак листом від 01.11.2018 №109/Г-4 його повідомлено, що з питань виплати нарахованої компенсації втрати частини доходу слід звернутись до Управління казначейської служби у Запорізькому районі Запорізької області.

Позивач неодноразово звертався до начальника Головного управління ПФУ в Запорізькій області із скаргами на дії відповідача щодо не виконання судового рішення, яке набрало законної сили, однак, як стверджує позивач, відповіді отримано не було.

Не погодившись з позицією відповідача, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених у ході виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18, яке набрало законної сили 25 вересня 2018 року.

Так, згідно з частиною другою статті14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Отже, набрання рішенням суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: рішення суду стає загальнообов'язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконана примусово. Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, відповідно до статті 383 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов'язання виконати судове рішення по іншій справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що суб'єкт владних повноважень не може бути зобов'язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання рішення суду являє собою завершальну стадію судового провадження та здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах права позивача поновлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18 та позивач з аналогічною метою звернувся з даним позовом.

Таким чином, оскільки позивачем по суті заявлено позовну вимогу щодо захисту своїх прав, які фактично вирішено судом та право позивача на розрахунок та виплату вже відновлено за наслідками вирішення спору у справі № 808/2009/18, про що прийнято рішення, позовні вимоги стосуються питання належного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18.

Згідно з положеннями статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) імя (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) імя (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) імя (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день предявлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку предявлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред'являти новий адміністративний позов.

У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 808/2009/18, то обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об'єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення у іншій справі, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2018 № 520/11829/17 (№К/9901/51263/18).

На думку суду, позивачем по справі не використано всі можливі засоби для сприяння виконання рішення суду або примусового виконання рішення суду із засобами Закону України «Про виконавче провадження» або до правоохоронних органів з відповідною заявою про невиконання відповідачем або іншими особами рішення суду, як набрало законної сили.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (70435, Запорізька область, Запорізький район, с. Балабіно, вул. Садова, буд. 71, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької області (69089, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, буд. 6, ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак