Справа № 826/15418/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26 квітня 2019 року № 826/15418/18

Окружний адміністративний суд міста у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» (КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ГУ ДФС у м. Києві), в якій просило суд:

- зобов'язати переглянути результати камеральної перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині своєчасності сплати податку на додану вартість;

- скасувати акт перевірки від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20;

- скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.08.2018 № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підприємство вчасно сплачує всі податкові зобов'язання, порушень термінів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість не допускалось. При цьому, спірними рішенням нараховано штраф за несвоєчасну сплату суми зобов'язання, яка включає суму податку на додану вартість, яка ще узгоджується в судовому порядку у справі №826/9185/15.

Також позивач зауважив, що здійснення податковим органом зарахування сплачених підприємством сум в рахунок погашення податкового боргу не створює правових наслідків у вигляді штрафу для платника податків, який своєчасно здійснив оплату грошового зобов'язання.

Крім того, на думку позивача контролюючим органом порушено порядок проведення перевірки, адже фактично відповідач в ході перевірки, результати якої зафіксовані в акті від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20, перевіряв питання своєчасності нарахування та сплати податків та зборів, що не включені до переліку складових камеральної перевірки. Наголошено, що предметом камеральної перевірки є правильність складання податкової декларації. Тому, приймаючи спірні рішення на підставі результатів камеральної перевірки, відповідач не діяв на підставі, в межах та у спосіб наданих йому повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2018 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на висновки, викладені в акті перевірки від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20 щодо порушення позивачем термінів сплати самостійно узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Зауважив, що податкові повідомлення-рішення від 14.08.2018 № та № прийняті у зв'язку із несвоєчасною сплатою позивачем грошових зобов'язань, які є узгодженими.

В спростування посилань позивача на узгодження вказаних зобов'язань в ході розгляду адміністративної справи №826/9185/15, відповідач вказав, що в рамках справи №826/9185/15 оскаржувались податкові повідомлення-рішення від 05.05.2015 № та № про нарахування КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» грошового зобов'язання з податку на прибуток, однак в акті перевірки від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20 встановлено не своєчасну сплату позивачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість самостійно визначених позивачем у відповідних деклараціях, а також податковим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, які не були предметом судового розгляду у справі №826/9185/15.

Крім того, судове рішення у справі №826/9185/15, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» набрало законної сили 10.11.2016.

Також відповідач вказав на те, що нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) передбачено можливість дослідження питання своєчасності нарахування та сплати податків під час камеральної перевірки.

В підготовчому судовому засіданні 06.02.2019 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої висловлено позицію про незмінність підстав позову та порушення їх прав власне протиправними податковими повідомленнями-рішеннями.

За письмовою згодою представників сторін розгляд справи по суті розпочато у тому ж засіданні.

12.02.2019 та 22.03.2019 представниками сторін подані додаткові докази у справі й клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Отже, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

25.07.2018 заступником начальника відділу застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість управління податків і зборів юридичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Шептуновою Т.О. на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1. статті 75 ПК України, в порядку пункту 76.3 статті 76 ПК України проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва».

За результатами перевірки складено акт від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20.

В ході перевірки виявлено та зафіксоване в акті порушення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначених пунктами 57.1, 57.3 статті 57, статтею 203 ПК України, при сплаті сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 09.11.2017 № та №, від 16.01.2018 №, від 27.02.2018 №2, а також у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з листопада 2017 року по травень 2018 року.

14.08.2018 на підставі висновків акту від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким на підставі статті 126 ПК України до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» застосовано штраф у сумі 776843,80 грн, що обрахований як 10% від суми грошового зобов'язання у розмірі 7768438 грн щодо якої позивач допустив затримку сплати до 30 календарних днів;

- №, яким на підставі статті 126 ПК України до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» застосовано штраф у сумі 939809, грн, що обрахований як 20% від суми грошового зобов'язання у розмірі 4699048 грн щодо якої позивач допустив затримку сплати понад 30 календарних днів.

Позивач вважає, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки, висновки перевірки, відображені в акті від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20 є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення від 14.08.2018 № та № - протиправні, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Стосовно доводів про проведення камеральної перевірки з питань своєчасності та повноти сплати позивачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість в порушення строків, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Як закріплено у підпункті 75.1.1 названого пункту камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути, серед іншого, своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Порядок проведення камеральної перевірки та її процедуру врегульовано статтею 76 ПК України.

Зокрема, така перевірка проводиться посадовими особами податкового органу без будь якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків па перевірку та його присутність під час проведення перевірки не обов'язкова.

В силу пункту 76.3 названої статті, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

В силу вимог пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, строки проведення перевірки, як і питання, які можуть бути перевірені в ході камеральної перевірки, податковим органом не порушено.

Окрім того, відповідно до вимог ПК України, з метою реалізації підпункту 191.1.10 пункту 191.1 статті 191 ПК України, підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375, та з метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Міністерством фінансів України затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Цей Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування

Пунктом 1 Розділу ІІ наведеного Порядку визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП (інтегрована картка платника) є формою оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (п. 2 р. І визначення термінів).

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов'язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників.

Відповідно, суд вважає, що камеральну перевірку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» проведено за даними, у строки та з питань, які передбачені ПК України. Відтак, доводи позивача про допущення відповідачем порушень вимог податкового законодавства під час проведення камеральної перевірки не знайшли свого підтвердження.

Стосовно ж викладених в акті перевірки від 25.07.2018 №12499/26-15-12-13-20 висновків відповідача про порушення позивачем термінів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість та прийнятих на підставі таких висновків податкових повідомлень-рішень від 14.08.2018 № та №, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 54.1 статті 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно пункту 203.1 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Статтею 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до статті 35 цього Кодексу сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Згідно з пунктом 38.2 статті 38 ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку, або банком на підставі податкової поруки.

Відповідно до статті 109 названого Кодексу податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Штраф, згідно статті 111 ПК України, є одним із видів відповідальності, яка застосовується до платника податків за невиконання або неналежне виконання ним вимог, установлених цим Кодексом.

Отже, відповідальність у вигляді штрафу, передбаченого статтею 126 ПК України, застосовується до платника податку у разі невнесення платником податків (податковим агентом, представником платника податку, банком на підставі податкової поруки) у встановлений цим Кодексом строк, податку (збору), визначеного таким платником податків у податковому розрахунку.

Позивач зазначає, що податковими повідомленнями-рішеннями від 14.08.2018 № та № нараховано штраф за несвоєчасну сплату суми зобов'язання, яка включає суму податку на додану вартість, яка ще узгоджується в судовому порядку в адміністративній справі №826/9185/15.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2018 у справі №826/9185/15, яка набрала законної сили 10.11.2016, відмовлено у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.05.2015 № та №.

Тому, суд погоджується із доводами відповідача, що станом на момент проведення перевірки та прийняття податкових повідомлень-рішень від 14.08.2018 № та №, була узгодженою сума грошового зобов'язання визначена податковими повідомленнями-рішеннями від 05.05.2015 № та №.

Водночас суд враховує, що згідно даних ІКП КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» з податку на додану вартість 01.12.2016 відображено збільшення суми грошового зобов'язання позивача на суму 835289 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 05.05.2015 №, що призвело до збільшення недоїмки на вказану суму.

Аналіз даних вказаної ІКП свідчить, що поточні платежі до бюджету з податку на додану вартість проведені позивачем після 01.12.2016 першочергово зараховувались в рахунок погашення вказаної недоїмки. Відповідно, в ІКП фіксувались порушення позивачем строків сплати податку на додану вартість, за що до позивача застосовані штрафні санкції на підставі статті 126 ПК України згідно податкових повідомлень-рішень від 09.11.2017 № та №, від 16.01.2018 №, від 27.02.2018 №2. Суми штрафів застосованих згідно вказаних податкових повідомлень-рішень також збільшували розмір недоїмки.

Разом з цим, як встановлено судом та підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями та даними ІКП, суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, самостійно визначені позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з листопада 2017 року по травень 2018 року, та суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість визначені контролюючим органом у вказаних рішеннях, сплачувались позивачем в межах строків, визначених у пунктах 57.1, 57.3 статті 57 ПК України. Однак, за даними ІКП сплачені позивачем кошти, першочергово зменшували суму недоїмки, а залишок таких коштів зараховувався як сплата податкових зобов'язання з податку на додану вартість за відповідні місяці та погашення грошових зобов'язань визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Тобто, ПК України розмежовує такі поняття як «сплата податку» та «погашення податкового боргу».

Статтею 87 ПК України визначено джерела погашення податкового боргу, а пунктом 87.9 цієї статті встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Зазначена норма визначає, які дії зі сплаченими платником податків коштами зобов'язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу та не встановлює відповідальності платника податків за вчинення таких дій органами державної податкової служби. Зазначені дії здійснюються органами державної податкової служби після сплати коштів платником податків.

Виходячи з вищенаведеного, погашення відповідачем раніше існуючого податкового боргу позивача за рахунок своєчасно сплачених позивачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість є дією відповідача, а не позивача, а тому суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті грошових зобов'язань з податку на додану вартість за відповідні періоди та згідно відповідних податкових повідомлень-рішень, що у свою чергу свідчить про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених статтею 126 ПК України за несвоєчасну сплату таких зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 у справі №2а-2097/10/2670, від 29.04.2015 у справі №2а-0870/6212/11.

Тому, суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 14.08.2018 № та №.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимим доказами факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.08.2018 № та №.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Встановлено, що первинно позивач звернувся до суду з двома позовними вимогами немайнового характеру та однією позовною вимогою майнового характеру за які сплатив судовий збір у загальному розмірі 29273,80 грн згідно платіжних доручень від 20.09.2018 №322675, від 22.11.2017 №322695 та від 27.09.2018 №322682, в тому числі 3524 грн за немайнові вимоги та 25749,80 грн - за майнову.

Оскільки, в ході розгляду справи позивачем уточнено заявлені вимоги і за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення позову в частині майнової вимоги позивача, останньому підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень судовий збір в сумі 25749,80 грн.

Решта суми - 3524 грн є надмірно сплаченою та повертається за заявою позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 143, 241-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 14.08.2018 № та №.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 25749,80 грн (двадцять п'ять тисяч сімсот сорок дев'ять гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» (місцезнаходження юридичної особи: 04050, місто Київ, вулиця Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 34966254).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04213, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39439980).

Суддя О.М. Чудак