Справа № 361/590/19
Суддя: Селезньова Т. В.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/590/19
Провадження № 2-а/361/150/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 квітня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Коваль А.В., за участю позивача ОСОБА_1., розглянувши в судовому засіданні у місті Бровари адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 3 батальйону 2 УПП в м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності посадової особи, пов'язаних з виконанням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач подав позов до суду 23.01.2019р.

01.02.2019р. позивач подав уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 05.02.2019р. суд відкрив провадження в адміністративній справі за даним позовом в частині позовних вимог, викладених у пунктах 1,2,3 позовної заяви від 01.02.2019р., в іншій частині вимог у відкритті провадження відмовив з тих підстав, що дані вимоги не можуть розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019р. апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції від 05.02.2019р. залишена без змін.

За тими позовними вимогами, за яким відкрито провадження в даній адміністративній справі, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача - інспектора УПП в м. Києві ОСОБА_2, які виразились у поданні ним 09.01.2019р. до ДВС вимоги про примусове виконання постанови ЕАВ № 659617 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з тих підстав, що дана постанова позивачем була оскаржена до суду і на момент подачі такої вимоги не набрала законної сили;

- визнати незаконною бездіяльність відповідача - інспектора Волошина М.В. , що виразилась у не вчиненні ним дій з відзиву (відкликання) незаконно поданої вимоги до ДВС про примусове виконання постанови ЕАВ № 659617 від 12.10.2018р., - яка призвела до втрати позивачем гарантованого йому Конституцією України права розпоряджатись своїм майном у звязку з внесенням ДВС відомостей про позивача до Єдиного реєстру боржників;

- зобов'язати відповідача відізвати незаконно подану до ДВС вимогу з примусового виконання постанови ЕАВ № 659617 від 12.10.2018 р., та припинити порушення його прав.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що своєчасно оскаржив до суду постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, винесену відповідачем ОСОБА_2 12.10.2018р., тому постанова не набрала законної сили і тому у відповідача не було підстав подавати до примусового виконання вказану постанову; завчасне подання до примусового виконання вказаної постанови про стягнення штрафу було протиправним, воно потягло відкриття виконавчого провадження та внесення позивача до Реєстру боржників і відповідно обмежило у праві вільно розпоряджатись своїм майном. Незаконну бездіяльність відповідача позивач вбачає в тому, що відповідач, знаючи про наявність у провадженні суду адміністративної справи за його позовом з приводу оскарження постанови про накладення штрафу, і знаючи про те, що постанова не набрала законної сили, не відкликав постанову з відділу ДВС, що призвело до безпідставного знаходження в реєстрі боржників відомостей про позивача як про боржника до даного часу; тому просить зобовязати відповідача інспектора Волошина М.В. відізвати постанову з відділу ДВС і припинити порушення його прав. З приводу предявлення позову до інспектора Волошина М.В. позивач послався на те, що відповідач зобовязаний вчинити вказані у позові дії Конституцією України, і тому, що саме інспектор виніс незаконну на його думку постанову про накладення штрафу.

Предметна юрисдикція позовних вимог, за якими відкрито провадження в адміністративній справі, судом визначена за приписами п. 1 ч.1 ст.20 КАС України оскільки позивачем оскаржуються дії та бездіяльність субєкта владних повноважень, вчинених у справі про притягнення до адміністративної відповідальності (на стадії виконання постанови про накладення адміністративного стягнення).

Справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, з врахуванням правил, встановлених статтею 286 КАС України.

Відповідач відзиву, доказів не подав, був повідомлений належним чином, не з,явився в судове засідання і не повідомив про наявність поважних причин, тому суд ухвалив справу розглянути у відсутності відповідача.

Позивачем суду надано такі письмові докази:

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2019р., якою державний виконавець Броварського міськрайонного відділу ДВС відкрив виконавче провадження №58029385, стягувач Управління патрульної поліції в м. Києві, вул. Народного ополчення, 9, боржник ОСОБА_1, назва документу: постанова №ЕАВ №659617, видана 12.10.2018р., видавник: Управління патрульної поліції в м. Києві, стягнення штрафу. Даною постановою державний виконавець також зобовязав боржника подати декларацію про доходи та майно.

Супровідний лист від 9.01.2019р., яким копія даної постанови була державним виконавцем направлена сторонам виконавчого провадження: боржнику ОСОБА_1 і стягувачу Управління патрульної поліції в місті Києві.

Позивач пояснив, що постановою від 12.10.2018р. є постанова про накладення на нього адмін.стягнення- штрафу за ч.1.ст.122 КУПАП, - і дану постанову виніс відповідач- інспектор УПП ОСОБА_2 і що дану постанову від оскаржив у судовому порядку, подавши відповідний адміністративний позов. Позивач не надав суду копії постанови про стягнення з нього штрафу від 12.10.2018р., за якою відкрито виконавче провадження.

Згідно наданої позивачем ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2018р. - відкрито провадження в адміністративній справі 3361/7025/18 за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, справу призначено в судове засідання.

З інформації на сайті суду видно, що позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 24.10.2018р.

Згідно наданої копії розписки про вручення рекомендованого поштового відправлення у вказаній адміністративній справі 361/7025/18 - повістку у справі, відправлену інспектору Волошину М.В., отримано 18.12.2018р.

Також позивач надав копію його заяви від 24.12.2018р. на ім,я начальника Управління патрульної поліції у м. Києві, в якій просив надати йому докази законності зупинки його транспортного засобу інспектором Волошиним М.В. 12.10.2018р., який зупинив його на автодорозі Київ-Чернігів і виніс постанову ЕАВ №659617.

Виходячи зі змісту ухвали про відкриття провадження у справі і дати надходження позову до суду, оскільки іншої більш точної інформації суду сторонами не надано, - слід вважати, що постанову про накладення адмін.. стягнення позивач до суду оскаржив вчасно.

Згідно ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: 3) постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАСУ, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Згідно ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Згідност.291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Згідно ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через пятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Згідно ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Виходячи з приписів даних норм закону, суд може зробити висновок, що постанова про накладення на позивача адмін. стягнення до відділу ДВС була направлена без дотримання даних приписів (ст.307 і ст.308 КУПАП), враховуючи оскарження вказаної постанови у суді і відкриття провадження у адміністративній справі з приводу її оскарження позивачем.

Разом з тим, розглядаючи даний позов, предявлений позивачем до посадової особи інспектора Волошина М.В., суд не вбачає підстав для встановлення факту протиправності в діях саме цього відповідача. При цьому суд виходить з наступного:

Ухвалою від 28.01.2019р. суд залишав позовну заяву без руху, надавав позивачу строк і можливість визначитись з позовними вимогами. Позивач подав уточнену позовну заяву, в якій уточнив свої вимоги і позов предявив до відповідача - посадової особи, тобто визначився з приводу відповідача. Суд, виходячи з принципу диспозитивності , який передбачає виключне право позивача визначати спосіб захисту своїх прав, зокрема, визначати зміст позовних вимог, предмет і підстави позову, а також відповідача (відповідачів), - розглядає позов в межах заявлених позовних вимог, з підстав, зазначених у позовній заяві, і до визначеного позивачем відповідача.

За змістом і приписами ч.2 ст.2 і ч.ч.1-3 ст.9 КАСУ, виходячи з принципу змагальності і диспозитивності - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень дослідженню і оцінці на предмет їх відповідності вимогам закону підлягають дії/бездіяльність відповідача, визначеного позивачем у позовній заяві.

Згідно приписів статті 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ч.3 - докази суду надають учасники справи.

Статтею 78 КАСУ передбачено обставини, які звільняють учасника справи від доказування тих обставин, на які він посилається. У даному ж випадку таких обставин не встановлено, зокрема, відсутнє визнання відповідачем інспектором Волошиним М.В. того факту, що саме він направив постанову про стягнення штрафу на виконання до відділу ДВС. Тому вчинення вказаної дії відповідачем має бути доведено позивачем, а відповідач у такому разі в свою чергу мав би довести правомірність вказаної дії.

Таким чином, за приписами процесуального закону , обов,язок по доказуванню самого факту вчинення субєктом владних повноважень оскаржуваної дії покладається на позивача, в той час як доведення правомірності вчиненої дії - покладається на відповідача - субєкта владних повноважень, який цю дію вчинив.

З наданих позивачем доказів встановлено, що дійсно відносно позивача 12.10.2018р. посадовою особою УПП в місті Києві була винесена постанова ЕАВ №659617 про накладення на нього адмін.стягнення штрафу, видавник і стягувач Управління патрульної поліції в місті Києві. Також встановлено, що дана постанова була направлена Управлінням патрульної поліції в місті Києві на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби.

Позивач не надав суду копію вказаної постави від 12.10.2018р. (про накладення на нього адмін.стягнення) або будь-які інші письмові докази, які б окремо або у їхній сукупності доказували, що постанову про стягнення штрафу, за якою 09.01.2019р. було відкрито виконавче провадження №58029385, виніс саме інспектор Волошин М.В., зазначений відповідачем у даній справі, і що саме відповідач ОСОБА_2 вчинив оскаржувану дію: направив вказану постанову на примусове виконання до відділу ДВС.

В наданій позивачем ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі з приводу оскарження ним постанови про накладення адмін.стягнення також не мітиться конкретної інформації, яка б могла співставити обидві постанови.

Враховуючи, що суд не має права робити свої висновки на припущеннях, і розглядає справу на підставі поданих доказів, дотримуючись принципу змагальності і рівності сторін, - то суд виходить з того, що позивач не довів, що на виконання до відділу ДВС передана постанова, винесена відповідачем ОСОБА_2;

У разі якщо погодитись з позивачем і виходити з того, що дана постанова дійсно винесена інспектором Волошиним М.В., - то позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що вказану постанову до відділу ДВС направив саме інспектор Волошин М.В. , тобто що саме він вчинив оскаржувану дію. Жодний наявний у справі документ такої інформації не містить:

виходячи зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, в ній видавником зазначене Управління патрульної поліції у місті Києві;

саме вказаному органу Управлінню патрульної поліції у місті Києві державний виконавець своїм супровідним листом відправив копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015р., розділ У «виконання постанов про накладення адміністративних стягнень»: п.4. у разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом., а згідно п.2 Інструкції : контроль за виконанням постанов про накладення адміністративних стягнень здійснюється керівниками органів поліції.

Надані докази, приписи КУпАП і наведені положення Інструкції, якою врегульовані питання контролю за виконанням постанов , винесених посадовими особами поліції, - у своїй сукупності не дають підстав для висновку, що відправником постанови до відділу ДВС (тобто саме та дія, яку оскаржує позивач), був відповідач інспектор Волошин М.В. Дані приписи інструкції не містять норми про покладення обовязку саме на інспектора, який виніс постанову, контролювати її виконання і, зокрема, направляти постанову на виконання до Державної виконавчої служби. З аналізу положень закону і інструкції вчинення такої дії як відправлення постанови на примусове виконання - віднесене до повноважень відповідних посадових осіб вказаного органу під контролем керівника органу.

Таким чином, в межах наданих доказів і встановлених обставин відсутні підстави зробити висновок, що оскаржувану дію: відправлення постанови від 12.10.2018р. (про накладення штрафу на позивача) до відділу ДВС вчинив відповідач ОСОБА_2 Тому дані позовні вимоги до вказаного позивачем відповідача є необгрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Саме посилання позивача на те, що вказаний ним інспектор поліції повинен дотримуватись Конституції України і не порушувати його права не є достатньою підставою для висновку про протиправність його дій чи бездіяльності з даного приводу. Сам факт винесення інспектором в межах його повноважень постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає віднесення до повноважень цієї посадової особи вчинення дій, зазначених позивачем.

Щодо оскарження бездіяльності відповідача ОСОБА_2, яка на думку позивача полягає у тому, що він, дізнавшись про відкриття провадження в адміністративній справі за його позовом з приводу оскарження постанови, не відкликав її з відділу ДВС, - то суд так само при розгляді даної позовної вимоги виходить з того, що в межах розглядуваної справи не встановлено наявності обовязку саме у вказаного позивачем відповідача здійснювати контроль за правильністю виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, і відповідно, що саме до посадових обовязків інспектора патрульної поліції віднесено вчинення таких дій.

У разі оскарження бездіяльності доказуванню позивачем підлягає наявність саме у субєкта владних повноважень, якого позивач зазначив відповідачем, встановленого законом або іншим нормативним актом обовязку вчинити певну дію (яка ним не була вчинена). Для задоволення позовної вимоги про покладення на посадову особу зобовязання вчинити певну дію, направлену на усунення порушення права особи, позивач має довести наявність саме у цієї посадової особи (відповідача) такого обовязку, покладеного на нього законом, іншим нормативним актом (положенням, інструкцією, посадовою інструкцією, тощо).

При цьому суд також враховує, що згідно ч.2 ст.19 Конституції України посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд не вбачає підстав як для визнання незаконною вказаної позивачем бездіяльності відповідача ОСОБА_2, так і для покладення безпосередньо на нього обовязку відкликати з відділу ДВС постанову про стягнення штрафу. До того ж позивач не довів, що він звертався до відповідача з клопотанням про вчинення певних дій, - що могло б бути підставою для виникнення у посадової особи певного обовязку по реагуванню на звернення.

В межах даної справи і заявлених позовних вимог позивач не довів, що для позивача від дій вказаного ним відповідача наступили негативні наслідки, і що порушення його прав настало внаслідок дій чи бездіяльності безпосередньо вказаного ним відповідача.

Виходячи з принципу диспозитивності і змагальності , саме позивач обирає спосіб захисту своїх прав. І в даному випадку суд не вбачає підстав для захисту прав позивача у обраний ним спосіб, в тому числі і шляхом покладення на відповідача інспектора Волошина М.В. вказаного позивачем обовязку, - що було б виходом за межі позовних вимог, і крім того виходом за межі повноважень вказаної посадової особи.

Всі питання, повязані з законністю притягнення до адміністративної відповідальності позивача і щодо законності постанови про стягнення штрафу, що передана на виконання до ДВС, є предметом дослідження і вирішення в іншій адміністративній справі, розгляд в якій не завершений, тому робити висновки з приводу порушення прав позивача вказаною постановою - суд не має підстав.

Всі питання, повязані з виконавчим провадженням , в тому числі і питання, актуальні для позивача, врегульовані, зокрема, статтями 4, 5, 37, 38, 39, 40 та іншими положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а також положеннями КАС України, і позивач не позбавлений можливості захищати свої права - у разі їх порушення - у передбачений законом спосіб.

Згідно ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно ст.2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 10) своєчасно, протягом розумного строку.

В межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів, суд не вбачає підстав для встановлення того факту, що оскаржувану дію вчинив відповідач, і підстав для визнання протиправними дій відповідача ОСОБА_2, а також не вбачає підстав для визнання незаконною вказаної позивачем бездіяльності відповідача ОСОБА_2, та для покладення безпосередньо на нього обовязку по вчиненню дії, зазначеної позивачем. Тому позов необгрунтований і за всіма повними вимогами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.242-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до інспектора роти 3 батальйону 2 УПП в місті Києві ОСОБА_2 про визнання протиправними дії відповідача щодо подання ним для виконання до відділу ДВС постанови ЕАВ № 659617 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 12.10.2018р.; про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не вчинення ним дій по відкликанню постанови з відділу ДВС; про зобов'язання відповідача відізвати з примусового виконання постанову та припинити порушення його прав, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана учасниками справи протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або згідно п.15.5 перехідних положень КАСУ через суд, що ухвалив рішення.

Рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова