Справа № 560/3956/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3956/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

24 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач ТОВ "Поділля Елеватор" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.08.2018 №, згідно з яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 642 013 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.02.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги в повному обсязі та просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи відсутні клопотання відповідача про участь в судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, головним управлінням ДФС у Хмельницькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Поділля Елеватор" за період з 01.01.2011 по 31.03.2018 за результатами якої складено ОСОБА_3 перевірки від 11.07.2018 № 1205/22-01-14-011/35291996.

За результатами проведеної перевірки, на підставі вказаного ОСОБА_3 перевірки Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області винесено податкове повідомлення-рішення від 02.08.2018 №, згідно з яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 642 013 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 02.08.2018 №, згідно з яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 642 013 грн., ТОВ "Поділля Елеватор" оскаржило їх в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 12.10.2018 №33437/6/91-99-21-01-01-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 02.08.2018 №, згідно з яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 642 013 грн., а скаргу ТОВ "Поділля Елеватор" - без задоволення.

Як встановлено з ОСОБА_3 перевірки від 11.07.2018 №1205/22-01-14-011/35291996, підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення - рішення за висновками перевірки зокрема стало порушення позивачем: п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за період, що перевірявся, на загальну суму 642013 грн., у тому числі за березень 2018 року в сумі 642013 грн.

Так, перевіркою відображених у колонці "Б" рядка 1.1 Декларацій "нараховано податкових зобов'язань відповідно до п.198.5 ст.198 та п.199.1 ст.199 Кодексу за операціями, що оподатковуються за основною ставкою" показників за період з 01.01.2015 по 31.03.2018 у загальній сумі 118462 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення самостійного нарахування податкових зобов'язань в зв'язку з використанням раніше придбаних товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника, втратами товарів понад норми природних втрат.

Проведеною перевіркою відображеного показника за перевіряємий період на підставі таких документів:

- обігово-сальдових відомостей та журналів ордерів по pax.28 "Товари ", pax.361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями", рахунку 64 "Розрахунки за податками"; рахунку 311 "Поточні рахунки в національній валюті";

- договорів, накладних та інших встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у колонці "Б" рядка 4.1 Декларацій, нараховано податкових зобов'язань відповідно до п.198.5 ст.198 та п.199.1 ст.199 Кодексу за операціями, що оподатковуються за основною ставкою всього в сумі 642013 грн., в тому числі за січень 2017 року в сумі 41192 грн., за лютий 2017 року - 41192 грн., березень 2017 року - 10721 грн., квітень 2017 року - 71663,34 грн., травень 2017 року - 5361 грн., червень 2017 року - 77024 грн., липень 2017 року - 41192 грн., серпень 2017 року - 41192 грн., вересень 2017 року - 41192 грн., жовтень 2017 року - 41192 грн., листопад 2017 року - 77024 грн., грудень 2017 року - 5361 грн., січень 2018 року - 49236 грн., лютий 2018 року - 43875 грн., березень 2018 року - 54596 грн.

Контролюючим органом, в ході проведення перевірки також було встановлено, що в порушення вимог абз. "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України ТОВ "Поділля елеватор" занижено податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 642013 грн., в тому числі за січень 2017 року в сумі 41192 грн., за лютий 2017 року - 41192 грн., березень 2017 року - 10721 грн., квітень 2017 року - 71663,34 грн., травень 2017 року - 5361 грн., червень 2017 року - 77024 грн., липень 2017 року - 41192 грн., серпень 2017 року - 41192 грн., вересень 2017 року - 41192 грн., жовтень 2017 року - 41192 грн., листопад 2017 року - 77024 грн., грудень 2017 року - 5361 грн., січень 2018 року - 49236 грн., лютий 2018 року - 43875 грн., березень 2018 року - 54596 грн. за рахунок їх не нарахування по послугах згідно податкових накладних, виписаних за реквізитами ТОВ "Агропросперіс", на суму ПДВ 80 410 грн., ТОВ "Латагро" на суму ПДВ 561 605 грн., які за висновками відповідача не пов'язані з господарською діяльністю ТОВ "Поділля елеватор" та факт надання яких документально не підтверджений.

Перевіркою встановлено, згідно актів виконаних робіт та податкових накладних, виписаних за реквізитами ТОВ "Агропросперіс", ТОВ "Поділля елеватор" відображено за даними бухгалтерського та податкового обліків придбання абонентських консультаційних послуг та юридичних послуг на загальну суму 482 460 грн. в т.ч. ПДВ 80 410 грн.

До складу податкового кредиту віднесений ПДВ всього в сумі 80410 грн., в т.ч. за: січень 2017 року в сумі 5360,67 грн., лютий 2017 року - 5360,67 грн., березень 2017 року - 10721,34 грн., травень 2017 року - 5360,67 грн., червень 2017 року - 5360,67 грн., липень 2017 року - 5360,67 грн., серпень 2017 року - 5360,67 грн., вересень 2017 року - 5360,67 грн., жовтень 2017 року - 5360,67 грн., листопад 2017 року - 5360,67 грн., грудень 2017 року - 5360,67 грн., січень 2018 року - 5360,67 грн., березень 2018 року - 10721,34 грн.

Згідно баз даних ДФС України встановлено, що ТОВ "Агропросперіс", перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі у м. Києві, юридична адреса: м. Київ, вул. Деггярівська, 27-Т літера А, стан платника 0 - платник податків за основним місцем обліку, основний вид діяльності - 70.22 - Консультування з питань комерційної діяльності й керування, керівник - ОСОБА_4.

Для перевірки надано Договір про надання абонентських послуг від 04.01.2016 №14-АП/РА (засвідчено підписами генерального директора ТОВ "Поділля елеватор" ОСОБА_5 та директора ТОВ "Агропросперіс" ОСОБА_4В.), місце складання - м. Київ, Україна, відповідно до якого:

ТОВ "Поділля елеватор" (Клієнт), в особі генерального директора ОСОБА_5, що діє на підставі статуту, з одного боку, та ТОВ "Агропросперіс" (Виконавець), в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі статуту, з іншого боку, уклали цей Договір на абонентську юридичну допомогу предметом якого, відповідно до п.1.1 ст. 1 вказаного Договору зазначено, що Клієнт доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання надавати Клієнту абонентські послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним Договором, зокрема, але не виключно:

- консультаційні, а також послуги розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем, юридичні (у тому числі адвокатські) послуги та інші послуги що випливають з ст.2 цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору від 04.01.2016 №14-АП/РА, Клієнт доручає і уповноважує Виконавця на проведення переговорів з потенційними контрагентами Клієнта на купівлю виробленої продукції Клієнта. Виконавець має право від імені Клієнта обговорювати і погоджувати з третіми особами ціну продажу на вироблену продукцію Клієнта, умови поставки, показники якості, умови оплати вирішення спірних питань, коригування відповідних договорів (контрактів, угод). Клієнт погоджує наперед всі дії Виконавця необхідних для виконання цього Договору, що спрямовані на захист прав та інтересів Клієнта.

В ході проведення перевірки, аналізуючи надані позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ "Агропросперіс", відповідачем зроблено висновок, що акти містять лише загальні відомості про послуги та не підтверджують фактичне надання послуг. В актах відсутня інформація щодо обсягів наданих послуг, місцезнаходження об'єктів надання послуг, дати надання послуг, їх зміст, не вказано посад, прізвищ та ініціалів, що не дає змоги ідентифікувати посадових осіб, які фактично підписували акти та одержували абонентські консультаційні послуги.

За таких обставин відповідач дійшов висновку, що перевіркою не підтверджений реальний характер операцій з поставки ТОВ "Агропросперіс" абонентських послуг, оскільки у первинних бухгалтерських документах (акт здачі - прийняття робіт (надання послуг)), виписаних за реквізитами ТОВ "Агропросперіс" відсутні обов'язкові реквізити первинного бухгалтерського документу, встановлені ст. Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що не надало змоги ідентифікувати такі послуги та підтвердити їх зв'язок з веденням господарської діяльності ТОВ "Поділля елеватор".

За висновками контролюючого органу, ТОВ "Поділля елеватор" не надано документальних доказів фактичного надання ТОВ "Агропросперіс" абонентських послуг та не підтверджено їх зв'язок з веденням господарської діяльності товариства. На думку відповідача за реквізитами ТОВ "Агропросперіс" виписаний пакет первинних документів, в т.ч. і податкові накладні виключно з метою формування показників бухгалтерського обліку, податкового кредиту, та як наслідок формування від'ємного значення ПДВ.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно актів виконаних робіт та податкових накладних, виписаних за реквізитами ТОВ "Латагро", ТОВ "Поділля елеватор" відображено за даними бухгалтерського та податкового обліків придбання абонентських та консультаційних послуг на загальну суму 3369630 грн., в т.ч. ПДВ 561605 грн. До складу податкового кредиту віднесений ПДВ всього в сумі на суму 561605 грн.. в тому числі за січень 2017 року в сумі 35831,67 грн., за лютий 2017 року - 35831,67 грн., квітень 2017 року - 71663,34 грн., червень 2017 року - 71663,34 грн., липень 2017 року - 35831,67 грн., серпень 2017 року - 35831,67 грн., вересень 2017 року - 35831,67 грн., жовтень 2017 року - 35831,67 грн., листопад 2017 року - 71663,34 грн., січень 2018 року - 43875 грн., лютий 2018 року - 43875 грн., березень 2018 року - 43875 грн.

Згідно баз даних ДФС України встановлено, що ТОВ "Латагро", ПН 35134323 перебуває на обліку в ДПІ у Подільському районі у м. Києві, юридична адреса: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, стан платника 0 - платник податків за основним місцем обліку, основний вид діяльності - 46.21 - Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин, керівник - ОСОБА_6.

Для перевірки надано Договір про надання абонентських послуг від 01.01.2017 № 11/17-a (засвідчено підписами генерального директора ТОВ "Поділля елеватор" ОСОБА_7 та генерального директора ТОВ "Латагро" ОСОБА_6І.), місце складання - м. Київ. Україна, відповідно до якого:

ТОВ "Поділля елеватор" (Клієнт), в особі генерального директора ОСОБА_7І, що діє на підставі статуту, з одного боку, та ТОВ "Латагро" (Виконавець), в особі генерального директора ОСОБА_6, що діє на підставі статуту, з іншого боку, уклали цей договір на абонентську юридичну допомогу про нижченаведене: Стаття 1. Предмет договору:

1.1. Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання надавати Клієнту абонентські послуги, далі за текстом іменуються як послуги, в обсязі і на умовах, передбачених даним Договором, зокрема, але невиключно:

- консультаційні послуги щодо господарської діяльності, стратегічного керування, щодо керування виробництвом, ланцюгом постачання та іншого керування, щодо керування проектами (крім послуг щодо керування будівельними проектами) та інші консультаційні послуги, що випливають зі статті 2 цього Договору.

1.2. За надані Виконавцем послуги Клієнт сплачує Виконавцеві абонентську плату на підставі, в розмірах та у спосіб, що передбачені цим Договором.

В ході проведення перевірки, аналізуючи надані позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ "Латагро", відповідачем зроблено висновок, що акти містять лише загальні відомості про послуги та не підтверджують фактичне надання послуг. В актах відсутня інформація щодо обсягів наданих послуг, місцезнаходження об'єктів надання послуг, дати надання послуг, їх зміст, не вказано посад, прізвищ та ініціалів, що не дає змоги ідентифікувати посадових осіб, які фактично підписували акти та одержували абонентські консультаційні послуги.

За таких обставин відповідач дійшов висновку, що перевіркою не підтверджений реальний характер операцій з поставки ТОВ "Латагро" абонентських послуг, оскільки у первинних бухгалтерських документах (акт здачі - прийняття робіт (надання послуг)), виписаних за реквізитами ТОВ "Латагро" відсутні обов'язкові реквізити первинного бухгалтерського документу, встановлені ст. Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що не надало змоги ідентифікувати такі послуги та підтвердити їх зв'язок з веденням господарської діяльності ТОВ "Поділля елеватор".

За висновками контролюючого органу, ТОВ "Поділля елеватор" не надано документальних доказів фактичного надання ТОВ "Латагро" абонентських послуг та не підтверджено їх зв'язок з веденням господарської діяльності товариства. На думку відповідача за реквізитами ТОВ "Латагро" виписаний пакет первинних документів, в т.ч. і податкові накладні виключно з метою формування показників бухгалтерського обліку, податкового кредиту, та як наслідок формування від'ємного значення ПДВ.

Позивач не погоджується з такими висновками контролюючого органу, зробленими відповідачем в результаті проведення перевірок та винесеним податковим повідомленням - рішенням, у зв'язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Крім того, судом першої інстанції вказано, що між ТОВ "Поділля Елеватор" та ТОВ "Агропросперіс" було укладено Договір №14-АП/ЛА від 04.01.2016 про надання абонентських послуг, а також Договір про надання абонентських послуг від 01.01.2017 № 11/17-a укладений між ТОВ "Поділля Елеватор" та ТОВ "Латагро".

На підтвердження виконання умов договору №14-АП/ЛА від 04.01.2016 по наданню абонентських послуг ТОВ "Агропросперіс", позивачем в ході проведення перевірки було надано ОСОБА_3 здачі прийняття робіт (надання послуг): № 101 від 31.01.2017, № 177 віл 28.02.2017, № 258 від 31.03.2017, № 330 від 28.04.2017, № 408 від 31.05.2017, № 523 від 30.06.2017, № 600 від 31.07.2017, № 674 від 31.08.2017, № 746 від 29.09.2017, № 927 від 31.10.2017, № 1011 від 30.11.2017, № 1062 від 29.12.2017, №72 від 31.01.2018, № 145 від 28.02.2018, №218 від 30.03.2018.

На підтвердження виконання умов договору від 01.01.2017 № 11/17-a по наданню абонентських послуг ТОВ "Латагро", позивачем в ході проведення перевірки було надано ОСОБА_3 здачі прийняття робіт (надання послуг): №12 від 31.01.2017, №24 від 28.02.2017, №36 від 31.03.2017, №48 від 30.04.2017, №60 від 31.05.2017, №72 від 30.06.2017, №84 від 31.07.2017, №96 від 31.08.2017, № 108 від 30.09.2017, № 120 від 31.10.2017, №132 від 30.11.2017, №144 від 3І.12.2017, №12 від 31.01.2018, №24 від 28.02.2018, №36 від 31.03.2018.

Відповідно на надані абонентські послуги ТОВ "Агропросперіс" виписані та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні: 105 від 31.01.2017, № 24 від 28.02.2017, № 84 від 30.03.2017, № 73 від 31.03.2017, № 59 від 31.05.2017, № 131 від 30.06.2017, № 38 від 31.07.2017, № 59 від 31.08.2017, № 48 від 29.09.2017, № 73 від 31.10.2017, № 54 від 30.11.2017, № 54 від 29.12.2017, №67 від 31.01.2018, № 72 від 28.02.2018, № 60 від 30.03.2018, які теж було надано контролюючому органу.

Щодо наданих абонентських послуг ТОВ "Латагро" - виписані та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні: № 15 від 31.01.2017, № 18 від 28.02.2017, № 12 від 31.03.2017, №2 від 18.01.2017, № 12 від 31.05.2017, № 13 від 30.06.2017, № 12 від 31.07.2017, № 14 від 31.08.2017, №14 від 30.09.2017, № 11 від 31.10.2017, № 3 від 21.11.2017, № 15 від 31.01.2018, № 12 від 28.02.2018, № 13 від 31.03.2018.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що фактично не підтвердженням реального характеру операцій з поставки ТОВ "Агропросперіс" та "Латагро" абонентських послуг ТОВ "Поділля Елеватор" для податкового органу слугувала та обставина, що у вказаних актах здачі - прийняття робіт (надання послуг) частково відсутня інформація щодо обсягів наданих послуг, місцезнаходження об'єктів надання послуг, дати надання послуг, їх зміст, не вказано посад, прізвищ та ініціалів, що не дає змоги ідентифікувати посадових осіб, які фактично підписували акти та одержували абонентські консультаційні послуги.

Вказані висновки Головного управління ДФС у Хмельницькій області, на переконання суду першої інстанції не можуть братися до уваги, як підстава для висновку про не підтвердження фактичного надання послуг ТОВ "Агропросперіс" та "Латагро" для ТОВ "Поділля Елеватор" з огляду на наступне.

Умовою документального підтвердження операцій є можливість на підставі наявних документів зробити висновки про те, що витрати фактично понесені.

ТОВ "Поділля елеватор" були надані Звіти до ОСОБА_3 у вигляді "розшифровок", які в супереч п.44.6. та п.44.7. ст.44 ПК України, не були прийняті Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області до уваги, хоча такі звіти на думку суду повністю спростовують висновки акту перевірки від 11.07.2018 №1205/22-01-14-011/35291996 стосовно відсутності інформації щодо обсягів наданих послуг, місцезнаходження об'єктів надання послуг, дати надання послуг, їх змісту, посад, прізвищ та ініціалів, що не дало змоги відповідачу ідентифікувати посадових осіб, які фактично підписували акти та одержували абонентські консультаційні послуги.

Крім цього, акт перевірки не містить доказів порушення податкового законодавства позивача по взаємовідносинах з ТОВ "Агросперіс" та ТОВ "Латагро", як і доказів неможливості реального здійснення ТОВ "Агросперіс" та ТОВ "Латагро" господарських операцій з контрагентами з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для надання послуг, фактичного нездійснення контрагентами підприємницької діяльності саме в період отримання послуг позивачем, відсутності у них саме у цей період фізичних, технічних та технологічних можливостей для вчинення дій, що становлять зміст господарських операцій з ТОВ "Агросперіс" та ТОВ "Латагро", порушення кримінальних справ стосовно діяльності ТОВ "Агросперіс" та ТОВ "Латагро" та їх посадових осіб та/чи засновників, протоколів допитів зазначених осіб, оголошених підозр, вироків судів.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників (ТОВ "Агросперіс" та ТОВ "Латагро"), не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ "Поділля Елеватор" розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки вищевказаних обставин не встановлено.

Послуги які надавалися ТОВ "Агросперіс" та ТОВ "Латагро" зумовлені в першу чергу виробничою необхідністю, у зв'язку з відсутністю відповідних спеціалістів у штаті ТОВ "Поділля Елеватор".

З огляду на викладене, групою компаній "Агросперіс" було прийнято рішення про передачу на внутрішній аутсорсинг деяких допоміжних функцій, та розроблено один типовий договір як для елеваторів так і для сільгоспвиробників. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що контрагентами позивача надавались послуги, виключно в межах господарської діяльності останнього. А тому, факт надання послуг ТОВ "Агросперіс" та ТОВ "Латагро" на користь ТОВ "Поділля Елеватор", підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), та звітами до актів, які в свою чергу не були прийняті до уваги Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області під час проведення перевірки, що в результаті стало підставою для протиправного винесення відповідачем оскарженого податкового повідомлення-рішення від 02.08.2018 № НОМЕР_1.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до абз. "г" п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як передбачено пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У відповідності до п.198.1, 198.2 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Обєктом оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ст.1 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Отже, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995року № 168/704; первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Згідно з пунктом 2.4 цього Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти виконаних робіт тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції не відбулося, відповідні документи не можуть вважатися первинним документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, передбачених законодавством.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248 передбачено наступне, а саме: п.5 «Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань»; п.7 «Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені»; п.8 «Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами»; п.11 «Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, і нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати».

Як вірно вказано судом першої інстанції підставою прийняття в подальшому податкового повідомлення-рішення було не підтвердженням реального характеру операцій з поставки ТОВ "Агропросперіс" та "Латагро" абонентських послуг ТОВ "Поділля Елеватор", а саме у вказаних актах здачі - прийняття робіт (надання послуг) частково відсутня інформація щодо обсягів наданих послуг, місцезнаходження об'єктів надання послуг, дати надання послуг, їх зміст, не вказано посад, прізвищ та ініціалів, що не дає змоги ідентифікувати посадових осіб, які фактично підписували акти та одержували абонентські консультаційні послуги.

Як встановлено судом першої інстанції, із запереченнями на акт перевірки від 11.07.2018 року №1205/22-01-14-011/35291996, платник податку надав відповідачу щомісячні звіти, які є складовою (додатком) ОСОБА_3 здачі-прийняття робіт, а саме додатку до ОСОБА_3 №101 від 31.01.2017 року - звіт про надані послуги за січень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 №177 від 28.02.2017 року - звіт про надані послуги за лютий 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 258 від 31.03.2017 року - звіт про надані послуги за березень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 330 від 28.04.2017 року - звіт про надані послуги за квітень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 408 від 31.05.2017 року - звіт про надані послуги за травень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 523 від 30.06.2017 року - звіт про надані послуги за червень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 600 від 31.07.2017 року - звіт про надані послуги за липень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 674 від 31.08.2017 року - звіт про надані послуги за серпень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 746 від 29.09.2017 року - звіт про надані послуги за вересень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 927 від 31.102017 року - звіт про надані послуги за жовтень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 1011 від 30.11.2017 року - звіт про надані послуги за листопад 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 1062 від 29.12.2017 року - звіт про надані послуги за грудень 2017 року, додатку до ОСОБА_3 № 72 від 31.01.2018 року - звіт про надані послуги за січень 2018 року, додатку до ОСОБА_3 № 145 від 28.02.2018 року - звіт про надані послуги за лютий 2018 року, додатку до ОСОБА_3 № 218 від 30.03 2018 року - звіт про надані послуги за березень 2018 року, які містять повний перелік наданих послуг.

Крім того, позивач на підтвердження дійсності операцій надав фотознімки екрану моніторингу користувача співробітника ТОВ "Поділля Елеватор", яка отримувала інформацію про прийняття до штату ТОВ "ЛАТАГРО" та розшифровка інформаційно-консультаційних послуг з питань обліку та звітності.

Отже, з метою підтвердження вищевказаних господарських операцій (послуг аутсорсінгу), позивачем для перевірки та для суду надавалися первинні документи, зокрема договори з додатковими угодами та додатками, ОСОБА_3 здачі-прийняття робіт (надання послуг) та додатки до ОСОБА_3 та інше.

Дані первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та вказують про витрати позивача, порушень в оформленні цих документів, які б могли слугувати про нереальність спірних операцій, перевіркою та судами не виявлено.

Разом з цим, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Власне не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) є належно оформленими та містять всі обов'язкові реквізити, зокрема, місце їх складання, найменування наданих послуг з посиланням на відповідний договір, їх кількість, період за який такі послуги були надані, їх вартість, особистий підпис виконавця та замовника (його належного представника), а отже підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та вищезазначеними контрагентами.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, ПК України не містить положень, що дозволяють контролюючому органу оцінювати затрати з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно оцінювати її ефективність та доцільність. А відтак платник самостійно вирішує, які саме витрати йому необхідно здійснити для забезпечення своєї діяльності, та вправі самостійно обирати виконавців послуг.

Крім того, не зазначення певної інформації при оформленні актів здачі - приймання робіт (надання послуг), звітів про надані послуги, не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Умовою документального підтвердження операцій є можливість на підставі наявних документів зробити висновки про те, що витрати фактично понесені.

Аналогічний висновок зазначений в судових рішеннях Верховного Суду від 10.05.2018 №820/1763/16, від 04.04.2018 810/4751/13-а, від 29.03.2018 825/1391/17.

Разом з тим, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині не подання відповідачем (на стадії розгляду справи в суді першої інстанції) належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників (ТОВ "Агропросперіс" та ТОВ "Латагро"), не наведення будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ "Поділля Елеватор" розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

В частині доводів апелянта стосовно застосування договору №14-АП/ЛА від 04.01.2016 до ТОВ "Агропросперіс" та ТОВ "Латагро", колегія суддів зауважує, що даний договір стосується лише ТОВ "Агропросперіс" та операцій передбачених даним договором, в свою чергу договір №11/17-а від 01.01.2017 передбачає відносини з ТОВ "Латагро" та операції передбаченї даним договором.

Щодо іншої частині доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вони ідентичні відзиву відповідача на позовну заяву, в повній мірі спростовані судом першої інстанції та не впливають на висновок зазначений судом першої інстанції.

Крім того, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 квітня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8 ОСОБА_3