Справа № 2а-8123/12/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа №2а-8123/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/9324/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 (суддя - Мричко Н.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 (судді - Большакова О.О., Гудим Л.Я., Макарик В.Я.) у справі за позовом Державного підприємства "Львіввугілля" (далі - ДП "Львіввугілля") до Спеціалізованої об'єднаної державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові ДПС (далі - СДПІ) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року ДП "Львіввугілля" звернулось до суду з адміністративним позовом до ДПІ про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 №/212, яким підприємству збільшено грошове зобов'язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) держаних унітарних підприємств на суму 9`517`223,75 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що Податковий кодекс України (далі - ПК України) не містить норм, які б регулювали порядок сплати державними підприємствами частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності, відтак такий платіж не є податком, а тому у відповідача не було правових підстав для нарахування основного платежу (7`613`779,00 грн) та фінансових санкцій (1`903`444,75 грн) згідно з податковим повідомлення - рішенням.

Суди встановили, що податкове повідомлення - рішення, з приводу правомірності якого виник спір, прийнято на підставі акта перевірки від 30.03.2012 № 57/2-1006/32323256. Згідно з висновком цього акта задекларована позивачем за 2010 рік сума зобов'язання зі сплати частини прибутку (доходу) до Державного бюджету України є меншою на 7`613`779,00 грн від розрахованої, оскільки підприємство визначило суму зобов'язання у розмірі 15%, тоді як підлягала застосуванню 30%.

Суди також встановили, що ДП "Львіввугілля" є державним унітарним підприємством.

У 2010 році плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку перевищив 50 мільйонів гривень.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 25.12.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015, позов підприємства задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення ДПІ від 26.04.2012 №/212.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову вмотивовані висновком про те, що хоча такий платіж, як частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, є обов'язковим до сплати цими підприємствами, але в переліку загальнодержавних податків, встановленому у статтях 9, 10 ПК України, відсутній такий податок (збір) як "частина чистого прибутку (доходу)", а тому донарахування основного платежу із застосування фінансових санкцій податковим органом згідно з податковим повідомленням - рішенням є протиправним.

СДПІ подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного встановлення обставин у справі та вирішення спору, просить скасувати зазначені судові рішення та у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на положення статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", статті 20, пункту 58.1 статті 58 ПК України та зазначає, що органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом, платники податків зобов'язані сплачувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України або місцевих бюджетом у строки, встановлені для сплати податку на прибуток підприємств.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14.03.2016 № К/800/53379/15 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Позивач не реалізував своє процесуальне право щодо подання заперечень на касаційну скаргу відповідача.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11.03.2019 касаційну скаргу відповідача прийняв до провадження та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1 ПК України цей кодекс, зокрема регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтями 9 та 10 цього Кодексу визначено вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів. У переліку загальнодержавних податків (зборів), встановлених у вказаних статтях, відсутній такий податок (збір), як "частина чистого прибутку (доходу)".

Правові засади управління об'єктами державної власності визначені Законом України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.2006 № 185-V (далі - Закон №185-V).

Відповідно до частини 1 статті 111 цього Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів" (1341-15), а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об'єднання зобов'язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у порядку (138-2011-п), визначеному Кабінетом Міністрів України: у розмірі 30 відсотків - державні унітарні підприємства, що є суб'єктами природних монополій, та державні унітарні підприємства, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень; у розмірі 15 відсотків - інші державні унітарні підприємства.

Статтею 1 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" установлено, що доходи Державного бюджету України на 2010 рік, у тому числі доходи загального фонду Державного бюджету України та доходи спеціального фонду Державного бюджету України, визначені згідно з додатком N 1 до цього Закону, згідно з яким до доходів Державного бюджету України на 2010 рік належить частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, та дивіденди (доход), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність, а також заборгованість за минулі періоди із сплати частини чистого прибутку (доходу) Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її підприємств (код 21010000).

Відповідно до пункту 1 Порядку відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), затвердженого Постановою КМ України від 21.07.2010 № 610 , відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, в тому числі державними унітарними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та підприємствами, обсяг чистого прибутку яких у поточному році становить більш як 50000 тис. гривень (далі - підприємства та об'єднання), до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) здійснюються відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2008 N 158 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 18, ст. 511). Зазначені відрахування здійснюються з урахуванням вимог статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", зокрема того, що державними підприємствами енергетичної галузі чистий прибуток, з якого розраховується та сплачується частина чистого прибутку (доходу), зменшується на суму цільових коштів (обсяг інвестиційної складової), що надійшли у складі тарифу і спрямовуються на реалізацію інвестиційних проектів, рішення щодо яких приймаються Кабінетом Міністрів України, та на обсяг повернення кредитних коштів (у складі тарифу), що були запозичені для фінансування капітальних вкладень на будівництво (реконструкцію, модернізацію) об'єктів згідно з відповідними рішеннями Кабінету Міністрів України.

Відповідно до до статті 29 Бюджетного кодексу України та статей 5 і 11 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" Кабінет Міністрів України постановою від 23.02.2011 № 138 затвердив Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (далі - Порядок № 138).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 138 частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Пунктами 2, 3 цього Порядку визначено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Тобто, частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбачені для податку на прибуток підприємств.

За змістом вказаних правових норм зазначений платіж, а саме: частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, перелік та розмір яких встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та Законом № 185-V, - хоча і є обов'язковим до сплати цими підприємствами, але не включено до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), визначеного статями 9 та 10 ПК України, а тому вказаний платіж не є податковим платежем.

Нормами статті 126 ПК України передбачено застосування штрафу до платника податків за несвоєчасну сплату платником податків грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України, оскільки цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Отже, застосування до позивача штрафних санкцій на підставі статті 126 ПК України не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов'язань. При цьому покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу і не звільняє позивача від обов'язку, встановленого статтею 11 Закону № 185-V щодо сплати частини чистого прибутку, розраховано за 2010 рік та визначеного підприємством у відповідному розрахунку.

Враховуючи це у відповідача не було законних підстав для застосування до підприємства штрафних санкцій, оскільки платіж (частина прибутку (доходу)), що відраховується державними підприємствами до бюджету, не є податковим зобов'язанням, хоча декларування та сплата цього платежу (код 21010100) здійснюється у порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств, а контроль за його відрахуванням покладено на Державну фіскальну службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету", водночас сума частини чистого прибутку (доходу) як зобов'язання, належне до сплати державними унітарними підприємствами до Державного бюджету України, розраховано правомірно.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, помилково скасували податкове повідомлення-рішення від 26.04.2012 №/212 в частині збільшення основного зобов'язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) держаних унітарних підприємств.

Неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права є підставою для скасування судових рішень повністю і ухвалення нового рішення відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи вбачається, що Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14.03.2016 при відкритті касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою СДПІ задовольнив клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору та відстрочив сплату судового збору до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Положеннями статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 № 484-VIII (редакція діє з 01.09.2015), за подання касаційної скарги на рішення адміністративного суду, ставка судового збору встановлена у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позивач з адміністративним позовом звернувся до суду у вересні 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (у редакції, чинній на час подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (у редакції, чинній на час подання позову) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток розміру майнових вимог, але не менше 0,1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 2 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2012 визначено у розмірі 1073,00 грн.

Отже, ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання позову у цій справі становила 2146,00 грн, а ставка судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду - 2575,20 грн.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 349, статті 351, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 №/212 в частині основного платежу у сумі 7`613`779,00 грн, в цій частині у задоволенні позову Державного підприємства "Львіввугілля" відмовити.

В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 залишити без змін.

Стягнути зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів судовий збір у сумі 2575,20 грн (дві тисячі п'ятсот сімдесят п'ять грн. 20 коп.) за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду