Справа № 360/1197/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1197/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1О.) до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просив:

-визнати протиправною бездіяльність Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Луганської області щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01.12.2017;

-зобов'язати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України в Луганської області відновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.12.2017 та здійснити відповідні виплати;

-допустити негайне виконання рішення суду у межах стягнення за один місяць (а.с.3-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. ОСОБА_1 є громадянином України, пенсіонером та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції у м. Суходольськ Луганської області позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Біловодська Луганської області, де і став на облік, як внутрішньо переміщена особа, про що Управлінням соціального захисту населення Біловодської РДА Луганської області було видано відповідну довідку №920030117 від 07.08.2015. Позивач перебуває на обліку Біловодського обєднаного УПФУ Луганської області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак, з 01.12.2017 відповідач призупинив виплату пенсії на підставі інформації, отриманої з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 днів) за місцем проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи. Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Біловодської РДА Луганської області від 05.02.2019 №10/10-311 довідку внутрішньо перемішеної особи ОСОБА_1 скасовано рішенням начальника управління від 14.11.2017 №34. Позивач вважає, що відповідач з 01.12.2017 року протиправно припинив виплату пенсії позивачу з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у звязку з чим такі дії є протиправними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 24.04.2019 за вхідним реєстраційним номером 23346/2019 надав відзив на позовну заяву від 22.04.2019 (а.с.2103/01-18), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що позивач звернувся 25.08.2015 року до управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області із заявою про взяття на облік. Раніше позивач проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. Розпорядженням №147868 від 04.09.2015 року позивача було взято на облік в управлінні. Довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 07.08.2015 №920030117 позивач оформив у відповідності до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо перемішених осіб». Пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась по листопад 2017 року, що підтверджується витягом з Центральної бази даних одержувачів пенсії. Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 (далі - Порядок 365-2), соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо перемішеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ. Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. На підставі інформації, отриманої з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 днів) за місцем проживання /перебування внутрішньої перемішеної особи, пенсія позивачу була припинена з 01.12.2017 року. Із заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку №22-1, позивач до управління не звертався. Пенсія з 01.12.2017 року не нараховувалася, тому надати інформацію про заборгованість не мас можливості. Окрім того, згідно листа управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації від 20.11.17 № 10/08-3479 Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача скасовано 14.11.2017 року. Тому відповідачем правомірно була припинена виплата пенсії з 01.12.2017 року. З урахуванням наведеного вище, відповідач вважає, що позовні вимоги повністю не підлягають задоволенню в звязку з їх не обґрунтованістю.

Ухвалою суду від 26.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, паспорт серії ЕМ 418965 виданий 20.10.1999 року Суходільським МВУМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням Серії ААБ №496982 від 20.05.2005 (а.с.8).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 07.08.2015 №920030117, позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування є Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Кузоятова, буд.11 (зворотній бік а.с.8).

15.08.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив запросити пенсійну справу з Краснодонського УПФУ (а.с.30).

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі від 04.09.2015 №27683 позивача взято на облік з 01.08.2014 (а.с.32).

Заявою від 11.01.2016 просив належні суми пенсії перераховувати на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с.37).

Відповідно до інформації, зазначеної у витягу з листа управління соціального захисту населення Біловодської РДА на підставі №10/08 на підставі ст.12 п.1 п.п.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» стосовно повернення внутрішньо переміщених осіб до покинутого місця проживання Управління праці та соціального захисту населення Біловодської РДА надає перелік осіб, дію довідки яким скасовано 14.11.2017, серед яких є ОСОБА_1 (а.с.34).

Відповідно до інформації зазначеної у витягу з рішення від 14.11.2017 №34 ОСОБА_1 дійсно скасовано довідку ВПО від 07.08.2015 №920030117 на підставі п.п.3 п.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (зворотній бік а.с.9).

Адвокату позивача було надано відповідь на адвокатський запит від 12.02.2019 №738/02-18 в якому зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Біловодському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області з вересня 2015 року як внутрішньо переміщена особа. Довідку про взяття на об.лік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 26.09.2016 №920030117 оформила у відповідності до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Пенсію отримувала з 01.08.2014 по 30.11.2017. З 01.12.2017 року виплата пенсії призупинена на підставі інформації, отриманої з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 днів) за місцем проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи. У звязку з отриманням відповідної інформації виплату пенсії було призупинено до зясування місця фактичного перебування/проживання та підтвердження довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до листа управління соціального захисту населення Біловодської райдержадміністрації №10/08-3479 від 20.11.2017, дію довідки скасовано 14.11.2017 р., на підставі п.п.3 п.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», стосовно повернення внутрішньо переміщених осіб до покинутого місця проживання. За поновленням виплати пенсії ОСОБА_1 не зверталася (а.с.10).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як зазначив відповідач, пенсію позивачу припинено на підставі інформації, зазначеної у витягу з листа управління соціального захисту населення Біловодської РДА на підставі №10/08 на підставі ст.12 п.1 п.п.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» стосовно повернення внутрішньо переміщених осіб до покинутого місця проживання Управління праці та соціального захисту населення Біловодської РДА надає перелік осіб, дію довідки яким скасовано 14.11.2017, серед яких є ОСОБА_1 (а.с.34).

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних доказів на підтвердження таких тверджень.

Крім того, з вищеописаних наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.12.2017 взагалі не приймалося.

Посилання відповідача на те, що призупинення виплати пенсії є правомірним, оскільки відбулось на підставі Постанов Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637, від 01.10.2014 №509, від 08.06.2016 №365 суд вважає неприйнятними з наступних підстав.

Так за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності ( п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсію за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати та нарахування пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу починаючи з 01.12.2017.

Відновленням порушеного права позивача є зобовязання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.12.2017.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується скасування довідки ВПО позивача, то суд вважає, що вказана обставина не впливає на виплату пенсії позивачу, оскільки позивач продовжує бути громадянином України, який має конституційне право на пенсійне забезпечення і це право не ставиться в залежність від наявності або відсутності у нього довідки ВПО. Крім того, вказана підстава також не підпадає під випадки передбачені ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV.

Верховний Суд з цього приводу висловив свою позицію у постановах від 27.06.2018 у справі № 688/1196/17 та від 21.06.2018 у справі № 243/8037/17.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення лише за один місяць.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Питання про судові витрати не вирішується, оскільки ухвалою суду від 26.03.2019 позивача звільнено від сплати судового збору (а.с.1-2).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року.

Зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області (92800, Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Центральна, буд.77, ) поновити ОСОБА_1 (29 березня 1950 народження, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 94420, АДРЕСА_1) нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 грудня 2017 року.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_2