Справа № 520/11008/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 520/11008/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року (суддя Чудних С.О.; м. Харків) по справі № 520/11008/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету внутрішніх справ

про визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2018 позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1С.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського Національного університету внутрішніх справ (далі - відповідач, ХНУВС), в якому просить суд: визнати наказ відповідача 389 о/с від 05.10.2018 незаконним; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважних причин його пропуску або вказати інші підстави для поновлення строку, письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

14 грудня 2018 року ОСОБА_1, на виконання ухвали суду, подав заяву письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також подав заяву про поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом.

У заяві про поновлення строку ОСОБА_1 зазначив, що ним порушено строк звернення з поважних причин, оскільки відповідно до пункту 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ним було вжито заходи щодо досудового регулювання даного трудового спору. Крім того, позивач зазначив, що трудову книгу йому видано 29.11.2018, у зв'язку із чим просив суд надати йому можливість, передбачену статтею 233 КЗпП України, звернутися з позовною заявою з дня видачі трудової книжки.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - повернуто позивачу.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що позивачем пропущено встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач намагався вирішити трудовий спір мирним шляхом. Вказує, що 10.10.2018 року його ознайомлено з наказом № 382 о/с, 11.10.2018 року, з яким позивач не погодився і одним листом направив декілька звернень Голові Національної поліції України ОСОБА_2, у котрих він висловлював свою не згоду із наказом ректора ХНУВС ОСОБА_3, а також просив скасувати його.

Вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував норму матеріального права, а саме: ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки жодних службових розслідувань не проводилось, а також жодних дисциплінарних стягнень щодо позивача не застосовувалось, через це суд дійшов невірного висновку по суті справи. Також суд не надав належної оцінки доказам, а саме лист-заява ОСОБА_4, у своєму листі-зверненні позивач мав на увазі скасування наказу, котрий був не законно прийнятий, оскільки під час видачі даного наказу № 382 о/с від 05.10.2018 року позивач був тимчасово не працездатний, що підтверджується листом непрацездатності.

Також позивач вказує, що ним були направлені скарги до ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України, у подальшому його зобовязали зявитися до Національної поліції для отримання аналогічної посади, відповідної посади не надано, а також заробітної плати (грошове забезпечення) не виплачувалось, тому він змушений був звільнись за власним бажанням для того щоб отримати трудову книжку для подальшого працевлаштування.

На переконання позивача, строки звернення із позовом до адміністративного суду не пропущено, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, законом передбачена можливість досудового порядку регулювання трудового спору, також позивачем направлено лист до Державної служби з питань праці, з прохання врегулювати цей спір. Таким чином, позивач неодноразово намагався врегулювати дане питання, звертаючись в усній формі до посадових осіб Національної поліції. Тому вважає, що місячний строк звернення до суду пропущено з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суддя після одержання позовної заяви позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обовязковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень (частина четверта статті 122 КАС).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина пята статті 122 КАС).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є спеціальним строком, який обмежується місячним терміном.

Як слідує із матеріалів справи, спірним наказом від 05.10.2018 № 382 о/с позивача звільнено відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України "Про Національну поліцію" з посади викладача кафедри кримінального права і кримінології факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ 05 жовтня 2018 року, направивши його в розпорядження Національної поліції України.

Позивач зазначає, що 10.10.2018 його було ознайомлено із оскаржуваним наказом № 389 о/с від 05.10.2018, проте до суду позивач звернувся лише 04.12.2018, тобто із значним пропуском встановленого спеціальним законодавством місячного строку.

В обґрунтування дотримання строків звернення з позовом до суду позивач посилається на те, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, а саме 11.10.2018 направив лист до Голови Національної поліції України ОСОБА_2 з проханням надати роз'яснення та скасувати незаконний наказ ректора Харківського Національного університету внутрішніх справ. 23.10.2018 він звернувся до Департаменту праці проте, відповіді так і не отримав.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання позивача, що він скористався правом на досудове врегулювання спірних правовідносин, оскільки можливість досудового порядку вирішення спору повинна бути передбачена або обовязково встановлена законом, що регулює спірні правовідносини, а Законом України Про Національну поліцію, ні будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачена можливість або обовязковість врегулювання спору в досудовому порядку з зазначених у позові питань.

Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на положення ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України є помилковими, оскільки право, за відновленням якого звернувся позивач до суду з даним позовом, безпосередньо пов'язане з правовідносинами у сфері публічної служби, а тому строки звернення, відповідно до правил конкуренції норм, врегульовуються спеціальною нормою, якою в даному випадку є норма ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що скорочені строки оскарження передбачені частиною пятою статті 122 КАС слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників, які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи, та функціональної діяльності органу, з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, за законом вони мають право на таку «обізнаність», що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

Водночас, пропуск строку передбаченого частиною пятою статті 122 КАС не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачем обставини мають суб'єктивний характер та пов'язані з обраним способом зясування підстав законності звільнення його з посади, та не мають жодного відношення до прав або можливостей звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення щодо його звільнення.

Матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даним позовом. Також позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву у визначений законодавством строк.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Статтею 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу (пункт 9).

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частини 6, 8 статті 169 КАС України).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано виніс ухвалу від 19.12.2018 року про повернення позовної заяви у звязку із пропуском встановленого законом строку звернення до суду з відповідним позовом та відсутністю поважних причин для його поновлення.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо помилкового посилання судом першої інстанції на положення статті 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, яким передбачено право поліцейського оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, оскільки оскарженим у даній справі наказом від 05.10.2018 № 382 о/с до позивача не було застосовано дисциплінарного стягнення, разом з цим, колегія суддів зазначає, що вказана помилка суду першої інстанції не вплинула на правильність висновків суду під час застосування норм процесуального права та не призвела до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року по справі № 520/11008/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 25.04.2019 року