Справа № 806/2303/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 квітня 2019 року м. Житомир справа № 806/2303/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 та порушення прав позивача, підтверджених цим рішенням суду, в порядку ст.383 КАС України, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області про визнання бездіяльність суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 та порушення прав позивача, підтверджених цим рішенням суду, в порядку ст.383 КАС України. У вказаній заяві позивач просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що оформлене листом від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19, який видано на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 у справі № 806/2303/18 та визнати порушення прав ОСОБА_1, які полягають у невиконанні (неналежному виконанні) рішення суду відповідачем у справі № 806/2303/18;

- з метою забезпечення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 у справі № 806/2303/18 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області встановити судовий контроль та зобовязати відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання зазначеного рішення суду у справі № 806/2303/18;

- постановити окрему ухвалу в порядку ст.249 КАС України, в якій викласти виявлені під час розгляду заяви порушення закону, яку довести до відома суб'єктів владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленому судом порушенню закону та сприяли невиконанню рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 у справі № 806/2303/18.

Заява обґрунтована тим, що лист ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19 є черговою відпискою, яка не відповідає висновкам суду у цій справі, законам України та порушує конституційне право позивача та його правомірні очікування. На думку позивача, рішення ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, яке оформлене листом від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19 порушує права, свободи та інтереси особи-позивача і є таким, що не може вважатись належним виконанням рішення суду у справі від 20.08.2018, оскільки чергова відмова відповідача не ґрунтується на законах України та є невмотивованою. Стверджує, що підстави відмови зазначені у листі відповідача, виданого на виконання рішення суду, від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19 суперечать мотивувальній частині рішення у цій справі, в звязку з чим цей лист не може вважатись таким, який свідчить про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 у справі 806/2303/18. Також позивач наголошував, що його заява від 18.12.2017, що зареєстрована 22.12.2017 за № Є-17200/0/5-17 має бути розглянута з урахуванням обставин і згідно законодавства, які існували та були чинними на день реєстрації цієї заяви, тобто на дату - 22.12.2017, з урахуванням рішення у справі. У зв'язку з цим, позивач вважає, що посилання відповідача на розпорядження КМУ № 60-р від 31.01.2018 є неправомірним.

Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області направлено до суду відзив на заяву про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень на виконання рішення суду. Заперечуючи проти заяви відповідач указав, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 за вх.Є-17200/0/5-17 від 22.12.2017 та прийнято рішення від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19, тобто рішення суду виконано в повному обсязі. Також вказано на відсутність ознак, передбачених ст. 383 КК України та, як наслідок, підстав для винесення окремої ухвали.

Суд вважає за можливе розгляд і вирішення заяви здійснити в письмовому провадженні, відповідно до ст.ст. 4, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши заяву та відзив, з урахуванням матеріалів справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Положеннями частини 6 статті 383 вказаного Кодексу визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить на користь висновку, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб'єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб'єктом владних повноважень дій зобов'язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Як видно із матеріалів справи, 20 серпня 2018 року Житомирським окружним адміністративним судом прийнято рішення в справі № 806/2303/18, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га на території Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, викладену в листі від 19.01.2018 № Є-17200/0-84/0/22-18. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 та прийняти рішення, відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Розподілено судові витрати.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 в справі № 806/2303/18 відмовлено Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі, апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до положень ст.ст. 255, 325 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення від 20.08.2018 в справі № 806/2303/18 набрало законної сили. На його виконання та за заявою стягувача 22.02.2019 позивачу надіслано виконавчі листи по справі, зокрема за №606/19.

03.04.2019 позивачем пред'явлено виконавчий лист до виконання до Відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області згідно із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Суд зауважує, що виконання судового рішення у даній справі вимагає від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вчинення певних дій в межах повноважень, наданих нормами Земельного кодексу України, а саме щодо повторного розглянуту заяви ОСОБА_1 від 18.12.2017 та прийняття рішення, відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

З'ясовано, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19 повідомило ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 в справі № 806/2303/18, його заява від 18.12.2017 за вх. № Є-17200/0/5-17 від 22.12.2017 про видачу наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області повторно розглянута. Також у цьому листі відповідач зазначив, що відповідно до довідки Відділу у Пулинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області земельна ділянка, запланована до відведення, знаходиться на земельному масиві, який проінвентаризований за кадастровим номером :10:000:0522 та, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р, переданий у комунальну власність Мартинівської сільської ради наказом Головного управління від 27.09.2018 № 6-3845/14-18-СГ. Право комунальної власності за Мартинівською сільською радою зареєстровано 04.10.2018. У зв'язку з цим, з врахуванням ст.ст. 118,122 Земельного кодексу України та невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Законів України, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вказало, що не може задовольнити клопотання ОСОБА_1, однак виконало рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 по справі № 806/2303/18 в повному обсязі.

Таким чином, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 відповідачем, за результатами повторного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 18.12.2017 (зареєстровано в Управлінні за вх. № Є-17200/0/5-17 від 22.12.2017), відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивач вважає, що відмова відповідача, оформлена листом від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19, є незаконною, необґрунтованою, не відповідає висновкам, що викладені у рішенні суду у справі, а також порушує його законні й правомірні очікування щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі поданої заяви 18.12.2017, що зареєстрована 22.12.2017 за № Є-17200/0/5-17.

Суд, перевіряючи такі твердження позивача, вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення даної заяви, далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та порядок такої передачі врегульований положеннями статей 118 та 122 ЗК України.

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, на виконання рішення суду від 20.08.2018, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.12.2017 зобов'язане прийняти одне із таких рішень: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; або мотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в межах повноважень, наданих ст. 122 ЗК України.

Згідно із частиною 4 статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України).

Зі змісту положень наведених норм слідує, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Судом з'ясовано, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3845/14-18-СГ від 27 вересня 2018 року, відповідно до статей 15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.01.2018 № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1725, 1472 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Мартинівської сільської об'єднаної територіальної громади Пулинського району Житомирської області, передані Мартинівській сільській раді.

Відповідно до акту приймання-передачі Мартинівській сільській раді передана земельна ділянка за кадастровим номером :10:000:0522, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,0 га, яка розташована за межами села Видумка Пулинського району Житомирської області, і щодо якої позивач звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0522 за Мартинівською сільською радою проведено державним реєстратором Управління регіонального розвитку Пулинської районної державної адміністрації Житомирської області 04.10.2018, запис про право власності № 28329785.

Отже, на час повторного розгляду відповідачем заяви ОСОБА_1 від 18.12.2017 земельна ділянка, на яку претендував позивач, не перебувала у державній власності, що виключає можливість прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області одного із рішення, передбаченого ч. 7 ст. 118 ЗК України, а саме наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За наведених обставин, суд вважає, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлена листом від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19, прийнята в межах повноважень відповідача, наданих ст.ст. 118, 122 ЗК України.

Той факт, що на момент звернення позивача із заявою від 18.12.2017 (зареєстрована 22.12.2017) бажана земельна ділянка перебувала в державній власності не є беззаперечним доказом того, що після передачі такої земельної ділянки до комунальної власності, хоч і з метою виконання судового рішення, відповідач уповноважений на прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позаяк на час набрання рішенням у даній справі законної сили фактично змінилися обставини, які були предметом розгляду у справі №806/2303/18. Після 04.10.2018 розпорядником бажаної позивачем земельної ділянки є Мартинівська сільська рада. У свою чергу порядок надання земельної ділянки комунальної форми власності відрізняється від порядку надання земельної ділянки державної форми власності, тобто обставин, що були предметом у даній справі.

Суд наголошує, що резолютивна частина рішення не містить вказівки щодо прийняття відповідачем рішення саме про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас у мотивувальній частині судового рішення зазначено про те, що Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Також судом зазначено, що ні положеннями Земельного кодексу України, ні нормами інших нормативно-правових актів у галузі земельних відносин не встановлено вимог до форми висновків (рішень) уповноважених органів за результатами розгляду клопотань осіб, зацікавлених в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, зокрема відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Єдина вимога до такої відмови, передбачена Земельним кодексом України, - це її належна мотивація.

Підставою для відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформленої листом від 11.01.2019, позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за результатами повторного розгляду його заяви від 18.12.2017 за вх. № Є-17200/0/5-17 від 22.12.2017 про видачу наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області слугувала невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Законів України внаслідок передачі земельної ділянки, що запланована до відведення, з державної до комунальної власності, яка є відмінною від тих, які викладені у листі від 19.01.2018 № Є-17200/0-84/0/22-18 та були предметом оцінки під час розгляду та вирішення даної справи.

Зважаючи на викладене, судження позивача про те, що підстави відмови зазначені у листі відповідача, виданого на виконання рішення суду, від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19 суперечать мотивувальній частині рішення у цій справі є хибними.

Щодо порушення листом від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19 правомірного очікування позивача, то слід указати, що звернення ОСОБА_1 із заявою зумовлено реалізацією його права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, тобто очікуванням позивача є отримання земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Відтак, навіть у разі прийняття відповідачем на виконання рішення суду в даній справі наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки очікування позивача щодо набуття права власності на бажану земельну ділянку не будуть виправдані.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, а також ураховуючи те, що судом не встановлено свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення та порушення у зв'язку з цим прав позивача, суд вважає, що у спірних правовідносинах відсутні обґрунтовані підстави для визнання протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що оформлене листом від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19, та визнання порушення прав ОСОБА_1, які полягають у невиконанні (неналежному виконанні) рішення суду відповідачем у справі № 806/2303/18.

В силу приписів частини 6 статті 383 КАС України відсутність обставин протиправності рішення відповідача, прийнятого на виконання судового рішення в даній справі, виключає можливість постановлення судом ухвали в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Також, ураховуючи наведене та те, що лист відповідача від 11.01.2019 № 196/0-123/0/22-19 є повторним розглядом клопотання ОСОБА_1 від 18.12.2017 (зареєстровано в Управлінні за вх. № Є-17200/0/5-17 від 22.12.2017) на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018, суд не вбачає підстав, передбачених ст. 382 КАС України, для зобов'язання суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення, яке виконано.

Беручи до уваги все викладене вище, суд залишає заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 та порушення прав позивача, підтверджених цим рішенням суду, подану в порядку ст.383 КАС України, без задоволення в повному обсязі.

В силу приписів ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 243, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 та порушення прав позивача, підтверджених цим рішенням суду, подану в порядку ст.383 КАС України, в адміністративній справі № 806/2303/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області про визнання бездіяльність суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко