Справа № 803/488/14
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року

Київ

справа №803/488/14

адміністративне провадження №К/9901/19346/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 (головуючий суддя Левицька Н.Г., судді: Обрізко І.М., Яворський І.О.) у справі №803/488/14 (876/4775/14) за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Теремно Хліб» звернулося до адміністративного суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.11.2013 № та від 27.01.2014 №.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2014 позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з безпідставності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на те, що позивачем документально підтверджено право на податковий кредит за реальними господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт», а доводи контролюючого органу про нереальність правочинів є лише припущеннями, які не підтверджені належними доказами.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2014 скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції підтримав правову позицію податкового органу зі спору про безтоварний характер господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» та подальшої реалізації таких товарів на експорт, зазначивши, що подані платником первинні документи на підтвердження обґрунтованості податкової вигоди не свідчать про дійсний рух активів позивача у процесі господарської діяльності. Суд дійшов висновку, що у розглядуваному випадку позивач був залучений до ланцюгу постачальників та покупців з метою створення незаконної податкової вигоди.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Публічне акціонерне товариство «Теремно Хліб» звернулося з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 у справі №803/488/14 (876/4775/14) та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, пункту 58.4 статті 58, пункту 78.1.11 пункту 78.1, пунктів 86.8, 86.9 статті 86, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб» зводяться до того, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною незаконного скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову. Зокрема, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням процедури передбаченої пунктом 86.9 статті 86 Податкового кодексу України. Також, товариство посилається на правомірність формування ним податкового кредиту за результатом договірних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» з огляду на те, що належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально вчинених господарських операцій, в повній мірі підтверджується рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та зв'язок поведених операцій з його господарською діяльністю. Позивач стверджує, що пояснення посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» щодо їх непричетності до взаємовідносин з позивачем, не можуть бути беззаперечним свідченням безтоварності проведених операцій, з огляду на те, що такі пояснення не є допустимими доказами у даній справі, оскільки вони надані поза межами установлених процедур відібрання пояснень без оформлення відповідних протоколів допиту. Також, позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні вироки постановлені в межах кримінального провадження з встановлено фіктивністю вказаних контрагентів позивача або доведеною обставиною неналежності підписів на документах по взаємовідносинах з позивачем керівникам вказаних підприємств. До того ж, товариство звертає увагу, що відповідачем не доведено наявність складу порушення позивачем вимог податкового законодавства, не доведено наявності в діях посадових осіб позивача чи його контрагентів зловживань, які можуть бути підставою для притягнення останніх до відповідальності, а також не наведено жодних обґрунтованих доводів, які б свідчили про правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

В той же час Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області у запереченні на касаційну скаргу та додаткових поясненнях зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про неправомірність формування позивачем показників податкового обліку за взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» з огляду на штучність податкового кредиту та безтоварний характер проведених операцій є обґрунтованим. Відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції при постановленні рішення правомірно не взято до уваги формально складені первинні документи, а акцентовано увагу на обставинах, що вказують на удаваність спірних господарських операцій. Також відповідач вказує, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано прийнято до уваги інформацію оперативного управління Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області, яка вказує на відсутність господарських відносин між позивачем та його контрагентами. Відповідач стверджує, що відповідні пояснення надані керівниками вказаних контрагентів щодо їх непричетності до господарської діяльності з позивачем, не узгоджуються з доводами викладеними в касаційній скарзі. На думку податкового органу, діючі підприємства залучали до господарської діяльності позивача лише з метою формування незаконного податкового кредиту та податкових витрат на оплату договору комісії укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт». Податковий орган переконаний, що позивач не приймав жодної участі у здійсненні та реалізації спірних договорів, оскільки товар приймався від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» на складі комісіонера Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт», та відбувалося це лише шляхом формального підписання документів. Таким чином, участь платника податків у вказаних операціях є формальною та не підпадає під визначення господарської діяльності як такої. Податковий орган зазначає, що в силу встановлених судами попередніх інстанцій обставин, первинні бухгалтерські документи складені за результатом господарських відносин позивача з контрагентами не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку з подальшим декларуванням податкових показників. Відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулася, а не та, зміст якої лише відображено в первинних документах. Крім іншого, вказує на дотримання відповідачем процедури винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, встановленої пунктом 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, за результатами перевірки, призначеної відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України по кримінальному провадженню. А тому, орган доходів і зборів просить відмовити Публічному акціонерному товариству «Теремно Хліб» у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.02.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб» у справі №803/488/14 (876/4775/14).

З 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв'язку з чим відповідно до пункту 7 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №803/488/14 (876/4775/14) (К/9901/19346/18) за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього Кодексу.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суддею-доповідачем у даній справі визначено Хохуляка В.В.

Верховний Суд ухвалою від 19.04.2019 прийняв до свого провадження матеріали адміністративної справи №803/488/14 (876/4775/14), закінчив проведення підготовчих дій та призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні без повідомлення сторін на 23.04.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні без повідомленням сторін в поряду спрощеного позовного провадження у відповідності до положень статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу №872 від 16.10.2013 винесеного на підставі постанови старшого слідчого Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Волинській області про призначення перевірки від 14.10.2013, в період з 17.10.2013 по 23.10.2013 посадовими особами Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» за період 2012-2013 років.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем завищено податковий кредит по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» на загальну суму 507957,00грн. та по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» на загальну суму 35771,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 30.10.2013 №1172/22.2/5509694 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.11.2013 №, яким позивачу визначено грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 679660,00грн. (543728,00грн. за основним платежем та 135932,00грн. за штрафними санкціями).

За результатом адміністративного оскарження контролюючим органом також прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.01.2014 №2, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1675,00грн. (1340,00грн. за основним платежем та 335,00грн. за штрафними санкціями).

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування Публічним акціонерним товариством «Теремно Хліб» показників податкового обліку за результатом договірних взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» з огляду на безтоварний характер проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання незаконної податкової вигоди з метою ухилення від сплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків. Обґрунтовуючи свою позицію податковий орган посилається на аналіз податкової інформації отриманої по контрагентах позивача, на відсутність належного документального підтвердження фактичного виконання договірних відносин, а також на пояснення керівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» отриманих від оперативного управління Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області, а яких посадові особи заперечують свою участь у підписанні первинних документів складених за результатом взаємовідносин з позивачем. На думку органу доходів і зборів, єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача незаконної податкової вигоди.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З'ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Судами встановлено, що між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» (постачальник) було укладено договір поставки товару (соєві боби для технічних потреб та олія соняшникова нерафінована) з додатками до вказаного договору. На виконання умов вказаного договору позивачем отримано соєві боби для технічних потреб та олію соняшникову нерафіновану, що підтверджується податковими накладними та актами прийому-передачі. Вподальшому придбані позивачем соєві боби та олія соняшникова нерафінована були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» на підставі договору комісії з метою подальшої реалізації такого товару експорт, що підтверджується актами прийому-передачі товару на комісію. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» здійснено експорт соєвих бобів за контрактом №С01/2012-VME від 21.112012 в кількості 714,026 метричних тонн, згідно ВМД №500060703/2013/000236 від 11.01.2013 та ВМД №500060703/2013/000529 від 22.01.2013. Про проведену роботу Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» складено акт про надання послуг. Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» здійснено експорт олії соняшникової за контрактом №CSFO/UKR2012PO243 від 16.01.2013 в кількості 90 метричних тонн. Про проведену роботу Товариством з обмеженою відповідальністю складено акт про надання послуг.

підтвердження виконання умов вказаного договору поставки та додатків до нього позивачем було надано виписані Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» на поставку соєвих бобів (для технічних потреб) та олії соняшникової нерафінованої: податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення.

Разом з тим, в процесі розгляду даної справи суд апеляційної інстанції, з достатньою повнотою дослідивши первинні документи, складені за наслідками здійснення операцій з поставки позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» товарів (соєві боби для технічних потреб, олія соняшникова нерафінована) та операцій з подальшої реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» такого товару на експорт на підставі договору комісії, дійшов висновку про відсутність факту реального виконання спірних операцій, виходячи не лише з якогось окремого недоліку, а усіх доказів у їх сукупності. Зокрема, судом апеляційної інстанції прийнято рішення з огляду на невідповідність первинних документів вимогам податкового законодавства; неможливість встановлення підстав визначення вартості реалізованого позивачу товару; ненадання доказів на підтвердження умов придбання та способу узгодження поставки товару; неможливість встановлення на кого покладено обов'язок поставки товару, за чий рахунок та яким чином здійснювалося його транспортування, прийняття за кількістю та якістю; не надання доказів на підтвердження оприбуткування, відвантаження та зберігання поставленого товару; відсутність доказів на підтвердження того, які транспортні засоби було залучено для поставки товару та яким чином здійснювалося його транспортування з урахуванням специфіки придбаного товару; відсутність документального підтвердження родової ознаки поставленого позивачу товару, його походження, а також якісних характеристик; не підтверджено обґрунтованість господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів; відсутність документального підтвердження вчинення позивачем дій у пошуку комісіонера та постачальника; неможливість встановлення за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між Публічним акціонерним товариством «Теремно Хліб» та його задекларованими постачальниками; ненадання документів на підтвердження факту придбання товару з метою та в цілях господарської діяльності, зокрема, отримання прибутку; недоведеність економічної доцільності проведених операцій.

При цьому Верховний Суд наголошує, що наявність у платника податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Водночас, судом апеляційної інстанції обґрунтовано прийнято до уваги доводи відповідача щодо наявної інформації отриманої від оперативного управління Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області з поясненнями директорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» ОСОБА_4, які заперечують підписання первинних документів за наслідком господарських операцій з позивачем та стверджують про відсутність умов, необхідних для зберігання олії соняшникової та бобів соєвих, оскільки вказані обставини є доказом неналежного виконня договірних відносин та штучності укладених правочинів.

Так, підприємницька діяльність здійснюються суб'єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента.

Таким чином Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що в даному випадку мають місце не окремі недоліки в оформленні первинних документів, складених за результатом господарських операцій позивача з контрагентами, а відображення у них відомостей про господарські операції, які фактично не відбувалися. Відсутність належних документів, які б підтверджували товарність спірних операції, їх суперечливість, оформлення з порушенням правил ведення бухгалтерського обліку, вказує на неправомірність формування за наслідками безтоварної операції показників податкового обліку.

Вказані факти з урахуванням встановлених податковою інспекцією у ході проведення контрольно-перевірочних заходів обставин, які не одержали спростування під час вирішення даного спору, були цілком об'єктивно розцінені судом апеляційної інстанції як свідчення необґрунтованості податкової вигоди платника.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що платник не підтвердив належним чином оформленими документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує.

Крім того, суд касаційної інстанції відхиляє доводи позивача щодо порушення податковим органом процедури прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, встановленої пунктом 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, оскільки приписи вказаної норми не застосовуються до спірних правовідносин, з огляду на те, що досудове розслідування, в межах якого було прийнято постанову від 14.10.2013 про призначення позапланової перевірки Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб», проводилося відносно його контрагентів та не стосувалося безпосередньо позивача.

Зважаючи на викладене та за встановлених обставин, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб» без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Теремно Хліб» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 у справі №803/488/14 (876/4775/14) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду