Справа № 1640/2596/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в порядку ч. 3 ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства України
"22" квітня 2019 р. Справа № 1640/2596/18
З постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року по справі № 1640/2596/18, я незгодна, з огляду на наступне.
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
У відповідності з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Строки сплати податкового зобов'язання встановлені статтею 57 ПК України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
За приписами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у < > адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Я вважаю, що у справі, що розглядається, у суду першої інстанції були відсутні підстави для надання суджень щодо узгодженості або неузгодженості означених податкових повідомлень-рішень, а також для встановлення факту неотримання позивачем податкової вимоги контролюючого органу від 09.10.2014 року № 2445-25, оскільки таким чином суд фактично ревізує постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2015 року у справі № 826/4384/15, що набрала законної сили. У випадку незгоди із судовим рішенням у справі № 826/4384/15 позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості оскаржити рішення суду першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
Також я вважаю, що з урахуванням принципу офіційного зясування обставин справи, суду належало б зобовязати контролюючий орган поновити данні про розмір нормативно грошову оцінку земельних ділянок, користувачем яких є позивач. І тільки після дослідження цього питання суд мав можливість зробити висновок про правомірність проведеного Головним управлінням Міндоходів у Полтавській області розрахунку земельного податку.
Суддя
Другого апеляційного
адміністративного суду ОСОБА_2