Справа № 819/2292/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року

Київ

справа №819/2292/15

адміністративне провадження №К/9901/7376/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Уповноваженої особи на ліквідацію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ "Європейський газовий банк" Оберемка Р.А. на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду в складі судді Подлісної І.М. від 07.10.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Качмара В.Я., Гінди О.М., Ніколіна В.В. від 01.03.2016 у справі №819/2292/15 за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк" Оберемка Романа Анатолійовича про визнання дій протиправними та зобов`язаня вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, покликаючись на те, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства України не включено ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та загального реєстру вкладників банку, кошти яких підлягають відшкодуванню Фондом. Вважає бездіяльність Уповноваженої особи та Фонду протиправною і такою, що суперечить приписам закону.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Єропейський газовий банк" Оберемко Романа Анатолійовича щодо не включення ОСОБА_3 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі визначеному законодавством за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних протиправною.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Єропейський газовий банк" Оберемко Романа Анатолійовича включити ОСОБА_3 до Переліку вкладників ПАТ "Єропейський газовий банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі визначеному законодавством за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач - Уповноважена особа подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що при проведеній перевірці укладених банком правочинів встановлено, що укладений із позивачем договір має ознаки нікчемності, оскільки договір вкладу спрямований на подрібнення вкладу іншої фізичної особи. Крім того зазначає на пропуск строку звернення до суду та незабезпечення проведення відеоконференції судами попередніх інстанцій.

Від позивача надійшло заперечення на касаційну скаргу.

Дослідивши доводи касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що 17.06.2014 між ОСОБА_3, з однієї сторони та ПАТ (Банк), з іншого боку, укладено договір банківського вкладу з фізичною особою №348994 (далі - Договір №1), предметом якого є відкриття Вкладнику депозитного рахунку НОМЕР_1 (далі - Рахунок) та прийняття від Вкладника грошових коштів в іноземній валюті, на строк 30 днів, тобто до 17.07.2014. Відповідно до умов Договору Вкладник вносить готівкою або перераховує безготівковим шляхом з відкритих в Банку власних поточних та/або депозитних рахунків, а Банк приймає на відкритий Вкладнику Рахунок грошові кошти в сумі 1250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) доларів США 00 центів (далі - Вклад). За використання грошових коштів Банк сплачує Вкладнику проценти із розрахунку 10 (десять) процентів річних.

17.06.2014 між ОСОБА_4 (Вкладник), з однієї сторони та ПАТ (Банк), з іншого боку, укладено договір банківського вкладу з фізичною особою №349010 (далі - Договір №2), предметом якого є відкриття Вкладнику депозитного рахунку НОМЕР_2 (далі - Рахунок) та прийняття від Вкладника грошових коштів в іноземній валюті, на строк один день, тобто до 18.06.2014. Відповідно до умов Договору Вкладник вносить готівкою або перераховує безготівковим шляхом з відкритих в Банку власних поточних та/або депозитних рахунків, а Банк приймає на відкритий Вкладнику Рахунок грошові кошти в сумі 8769 (вісім тисяч сімсот шістдесят дев'ять) доларів США 00 центів. За використання грошових коштів Банк сплачує Вкладнику проценти із розрахунку 3 (три) процентів річних.

Згідно із договором про відступлення права вимоги від 17.06.2014, ОСОБА_4 (Первісний Вкладник) відступив ОСОБА_3 (Новий Вкладник) право вимоги за Договором №2.

Наявність коштів на рахунку ОСОБА_3 підтверджується випискою по угоді № 348994 від 17.06.2014 в загальній сумі 10019,00 доларів США, які складаються із 1250,00 грн., що залучені за договором № 348994 та коштів в сумі 8769 доларів США, що зараховані на рахунок позивача 18.06.2014 після укладення договору відступлення.

На підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 16.07.2014 №424 «Про віднесення ПАТ до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.07.2014 №57 про запровадження з 17.07.2014 тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ.

22.09.2014 на офіційному сайті ПАТ було розміщене оголошення про початок виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився по 17.07.2014 включно, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Зазначалось, що виплати коштів будуть здійснюватися протягом терміну дії тимчасової адміністрації через установи ПАТ «Банк» Київська Русь».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.11.2014 №725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.11.2014 №121 «Про початок процедури ліквідації ПАТ та призначення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Ковальова Віктора Михайловича строком на 1 рік з 18.11.2014 по 17.11.2015 включно (рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.12.2014 №150 з 19.12.2014 Ковальова В.М. змінено Оберемком Р.А.). Вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ строком на 1 рік з 18.11.2014 по 17.11.2015 включно.

24.11.2015 на офіційному сайті ПАТ опубліковано оголошення про початок виплати Фондом коштів вкладникам зазначеного банку з 25.11.2014. Для отримання коштів вкладники банку у період з 25.11.2014 по 06.01.2015 включно можуть звертатися до установ банку-агента Фонду, де виплати здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру.

У зв'язку із розпочатою процедурою ліквідації Банку, позивач звертався до банку-агента (ПАТ «Банк» Київська Русь») із вимогою про виплату гарантованої суми відшкодування, однак заявнику було відмовлено у зв'язку із відсутністю його у загальному Переліку.

Судами встановлено, що позивач неодноразово звертався до Фонду із зверненнями та заявами з проханням включити його у загальний Перелік та вжити належних заходів до відшкодування належних йому грошових коштів за вкладом за рахунок Фонду відповідно до вимог чинного законодавства. Проте у своїх відповідях Фонд лише повідомляє, що його Уповноваженою особою на ліквідацію банку сформовано повний Перелік, але у ньому відсутня інформація про вклад позивача, не зазначаючи при цьому про причину не включення останнього до Переліку та Загального реєстру.

03.06.2015 позивачем отримано листа від Уповноваженої особи, датованого 27.05.2015 за №1331-4-21, відповідно до якого повідомляється, що правочин, у тому числі Договір №1, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ та операції з внесення і перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання зазначеного договору, є нікчемним відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI) та ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що уповноваженою особою допущено протиправну бездіяльність відповідача, оскільки відсутні підстави для визнання нікчемним договору між позивачем та банком в розумінні частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки він не підпадає під жодний визначений у вказаній статті випадок, а цей перелік нікчемних правочинів є вичерпним.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

У п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 4452-VI ) визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:

- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

В силу вимог ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Аналіз зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що для отримання відшкодування фізичною особою за рахунок Фонду має бути дотримана обов'язкова умова: особа має бути вкладником та повинна мати вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Судами встановлено, що договір банківського вкладу між позивачем та банком укладено 17.06.2014, тобто до введення тимчасової адміністрації.

Договір банківського вкладу між ОСОБА_4 та банком укладено також 17.06.2014, крім того, вказаний договір не містить обмежень щодо можливості передачі кредитором своїх прав або обмеження обсягу прав, які передає кредитор.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Враховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивача таким же чином, як і до клієнта банку.

Крім того, договір банківського вкладу не є зобов'язанням, виконання якого нерозривно пов'язаних з особою кредитора (постанова Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2015 року у справі № 6-65цс13).

Отже, ні законом, ні договором не заборонено можливість відступлення права за договором банківського вкладу.

Також судами встановлено, що Уповноважена особа Фонду не включила позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду у зв'язку з тим, що договір укладений між позивачем та ОСОБА_4 є нікчемними. Підставою нікчемності зазначено положення ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 37, п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що в розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI позивач є вкладником банку, а кошти, які надійшли для нього як вкладника за Договором банківського рахунку від 17.06.2014, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені ст. 26 Закону №4452-VI, оскільки додатковою угодою передбачено внесення коштів шляхом перерахування з рахунку іншої фізичної особи.

Відповідно до п. п. 7-8 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав:

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

Зважаючи на встановлені в цій справі обставини, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що покликання відповідача на положення п. 7-8 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, як на правову підставу для визнання зазначених вище правочинів нікчемними, є необґрунтованими, оскільки відповідачем жодним чином не доведено наявності підстав, за яких правочини відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI є нікчемними.

Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 826/1476/15) виснував, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття "подрібнення вкладів", "розбивка вкладів", вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під "подрібненням" чи "розбивкою" розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а Велика Палата Верховного Суду за подібних до встановлених у справі, що розглядається, обставин зазначила, що укладення зазначеного договору й зарахування коштів на рахунок відбулись до початку віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації.

Отже, оскільки вклад розміщено на рахунку до запровадження тимчасової адміністрації, тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому, відповідач не навів правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судами встановлено, що позивач неодноразово звертався до Фонду із зверненнями та заявами з проханням включити його у загальний Перелік та вжити належних заходів до відшкодування належних йому грошових коштів за вкладом за рахунок Фонду відповідно до вимог чинного законодавства. Проте у своїх відповідях Фонд лише повідомляє, що його Уповноваженою особою на ліквідацію банку сформовано повний Перелік, але у ньому відсутня інформація про вклад позивача, не зазначаючи при цьому про причину не включення останнього до Переліку та Загального реєстру.

Проте лише 03.06.2015 з листа від Уповноваженої особи, датованого 27.05.2015 за №1331-4-21 позивач дізнався про порушення свого права на відшкодування належних йому грошових коштів за вкладом за рахунок Фонду. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що строки звернення до суду позивачем не пропущено..

Стосовно доводів касаційної скарги про незабезпечення судами проведення судового засідання в режимі відеконференції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122-1 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, іншого учасника адміністративного процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Норма не містить зобов"язання суду, а лише проведення судового засідання в режимі відеоконференції за наявної можливості.

Про відмову у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції суд відмовляє ухвалою, проте судом першої інстанції постановлені ухвали щодо розгляду відповідного клопотання відповідача відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

В даному випадку вказане порушення не призвело до постановлення судом незаконного рішення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи на ліквідацію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ "Європейський газовий банк" Оберемка Р.А. залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду