Справа № 826/7567/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7567/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Васильченко І.П. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування Постанови від 20.03.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг звернулася до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП № 55158448 від 20.03.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 55158448 з примусового виконання виконавчого листа від 21.08.2017 року № 2а-16510/12/2670 про зобов'язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2012 року по 18.05.2017 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

17.01.2018 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг звернулася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із клопотанням про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, постановою про накладення штрафу від 20.03.2018 року ВП № 55158448, за невиконання без поважних причин боржником рішення накладено на позивача штраф у розмірі 10 200,00 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є законними та відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», а тому, накладення на позивача штрафу за невиконання без поважних причин рішення, згідно постанови про накладення штрафу від 20.03.2018 ВП № 55158448, також є правомірним.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 і 16 ч. 3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1-2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави для висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження, є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов'язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2017 року по справі № 2а-16510/12/2670, визнано протиправним і скасовано наказ Голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України ОСОБА_4 від 31.10.2012 № 505-к «Про звільнення ОСОБА_3 за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з ліквідацією Держфінпослуг»; зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг поновити з 02.11.2012 року ОСОБА_3, яку було звільнено з посади заступника директора юридичного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, на рівнозначній посаді у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг; зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2012 року по 18.05.2017 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 у справі № 2а-16510/12/2670 роз'яснено Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг наступне:

- виконання судового рішення в частині нарахування та виплати заробітної плати позивачу за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2012 р. по 18.05.2017 р. повинно здійснюватися Державним казначейством України у відповідності із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» за рахунок держави;

- стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням загальної кількості робочих днів за період 02.11.2012 року по 18.08.2017 року (42+252+252+252+250+92)=1140 (кількість днів вимушеного прогулу)*446,68 (середньоденний заробіток) у розмірі 509 215,20 грн. гривень 20 копійок, за вирахуванням всіх необхідних податків та зборів, отриманої допомоги по безробіттю.

Як вбачається із клопотання позивача про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 17.01.2018 року, останнім повідомлено про повне виконання рішення суду.

Зокрема, позивачем зазначено, що державна служба ОСОБА_3 припинилась 18.05.2009 року, у зв'язку із відсутністю погодженого подання Головдерюслужби на дату досягнення граничного віку перебування на державній службі; за цей період ОСОБА_3 отримала від позивача грошові кошти у розмірі 556 831,69 грн., що значно більше ніж сума визначена в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 по справі № 2а-16510/12/2670.

Однак, суд звертає увагу, що вищезазначеним рішенням зазначено, що «При цьому не заслуговують на увагу суду доводи відповідача щодо наявності перешкод у поновленні позивача на роботі у зв'язку із виплатою їй вихідної допомоги та інших коштів при звільненні, оскільки зазначене питання підлягає вирішенню після її поновлення на роботі шляхом повернення цих коштів відповідачу. Так, у судовому засіданні позивач заявила про готовність повернути отримані нею кошти у зв'язку зі звільненням після поновлення на роботі».

Враховуючи, що спірна сума грошових коштів у розмірі 556 831,69 грн. виплачувалась позивачем ОСОБА_3 у період з 2009 року, а не на виконання рішення суду від 18 травня 2017 року по справі № 2а-16510/12/2670, а відповідних доказів сплати зазначеної суми, згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 по справі № 2а-16510/12/2670 матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність накладення на позивача штрафу за невиконання без поважних причин боржником рішення, згідно постанови про накладення штрафу від 20.03.2018 року ВП № 55158448.

Не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 19.09.2018 року в справі № 2а-16510/12/2670, якою було скасовані судові рішення на підставі яких було відкрито провадження та винесення спірної постанови, та як наслідок винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент прийняття відповідачем спірної постанови рішення суду, яке набрало законної сили, позивачем виконано не було.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що апелянтом не доведена правомірність та обґрунтованість позовних вимог, з урахуванням вимог чинного законодавства України, а тому вони не підлягають задоволенню.

Таким чином, даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи прийняття оскаржуваної постанови, відповідно до норм чинного податкового законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 р.- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 24.04.2019 року