Справа № 360/4077/18
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року справа №360/4077/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року у справі № 360/4077/18 (головуючий 1 інстанції Смішлива Т.В., повний текст рішення складено 1 березня 2019 року у приміщенні суду за адресою: просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_3 до Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2, Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_3 (далі-позивач, ОСОБА_3В.) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2 (далі відповідач 1, міський голова) та до Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради (далі відповідач 2,) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови ОСОБА_2 від 22 листопада 2018 року № 331 «Про звільнення ОСОБА_3В.»;

- поновити ОСОБА_3 з 22 листопада 2018 року на роботі на посаді начальника управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради;

- стягнути з управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (а.с. 3-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 1 березня 2019 року позов задоволено (а.с. 207-211).

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2 від 22 листопада 2018 року № 331 «Про звільнення ОСОБА_3В.».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради з 23 листопада 2018 року.

Стягнуто з Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23 листопада 2018 року по 01 березня 2019 року у сумі 62 152,00 грн з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обовязковою у встановленому законом порядку.

Допущено до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради з 23 листопада 2018 року.

Допущено до негайного виконання постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 18 280,00 грн з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обовязковою у встановленому законом порядку.

Відповідач 1 з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права. Просив скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 березня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що долучена до матеріалів справи копія висновку експерта від 27.12.2018 року № 19/113/6-4/208е за результатами судово-почеркознавчої експертизи не може вважатись допустимим доказом у справі, оскільки вказана експертиза призначена за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні. Під час судового розгляду даної адміністративної справи, будь-яка експертиза судом не призначалась. Вважає, що не встановлена наявність обставин (фактів), при яких міському голові ОСОБА_2 22.11.2018 року була передана заява позивача про звільнення за угодою сторін. Зазначає, що начальник Управління охорони здоровя призначається та звільняється з посади розпорядженням міського голови та підпорядковується останньому, але 22.11.2018 року позивач не повідомив міського голову щодо перебування на амбулаторному лікуванні. Ставить під сумнів перебування позивача на лікарняному в день звільнення. Також вважає, що дії позивача щодо його звільнення за угодою сторін були направлені на дискредитацію міського голови та набуття начебто законних підстав для його звільнення із займаної виборної посади (а.с. 218-222).

Представник позивача надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги гуртуються лише на припущеннях, вказане обґрунтування та посилання на порушення судом норм процесуального права є надуманими.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представників відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їх представників.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, розпорядженням міського голови від 20 грудня 2010 року № 562 призначений з 22 грудня 2010 року на посаду начальника Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради за підсумками конкурсу, про що внесено запис до трудової книжки позивача АМ № 023375 (а.с. 6-13).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради є юридичною особою, (а.с. 103).

Положенням про Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради, затвердженим рішенням сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 722 від 29.09.2016 року, передбачено, що Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради створене рішенням Сєвєродонецької міської ради від 16.06.2003 року № 775, є юридичною особою. Управління очолює начальник, який за конкурсом призначається на посаду і звільняється з посади міським головою (п. 1.1, 1.3, 7.1 Положення) (а.с. 61-71).

Розпорядженням міського голови ОСОБА_2 № 331 від 22 листопада 2018 року ОСОБА_3, начальника Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради, звільнено за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, 22 листопада 2019 року (а.с. 14, 157).

Не погодившись з вказаним розпорядженням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97), Законом України від 07.06.2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон № 2493-III), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закон № 2493-ІІІ є спеціальним законом, який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з статтею 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 7 Закону № 2493-III визначено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Абзацом 5 частини першої статті 10 Закону № 2493-III визначено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до пунктів 10 та 20 частини четвертої статті 42 Закону № 280/97 сільський, селищний, міський голова, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Зі змісту статті 20 Закону № 2493-III вбачається, що загальні підстави для припинення служби в органах місцевого самоврядування врегульовано Кодексом законів про працю України, а даною нормою передбачено лише специфічні випадки припинення трудових відносин, характерні лише для проходження служби в органах місцевого самоврядування.

За приписами пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), норми якого підлягають субсидіарному застосуванню до спірних правовідносин у частині, не врегульованій спеціальним законодавством, однією з підстав для припинення трудового договору є угода сторін.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Тобто, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

В постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з'ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов'язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Отже, вирішальне значення має волевиявлення на припинення трудових відносин обох сторін, як роботодавця, так і працівника.

Суд зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження зазначено заяву начальника Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_3 від 22.11.2018 року про звільнення за угодою сторін. Копія зазначеної заяви ОСОБА_3 від 22.11.2018 року, реєстраційний номер 309, міститься в матеріалах справи (а.с. 15).

Згідно письмових пояснень начальника загального відділу Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_4 22.11.2018 року у другій половині дня заяву ОСОБА_3 про його звільнення за угодою сторін приніс на реєстрацію до загального відділу заступник начальника відділу з юридичних та правових питань ОСОБА_5 з резолюцією міського голови «ОСОБА_5, ОСОБА_6 - до підготовки розпорядження та оформлення». Заява зареєстрована провідним спеціалістом загального відділу ОСОБА_7 у програмі «Реєстрація вхідної - вихідної кореспонденції, контроль строків виконання контрольних документів» 22.11.2018 року «заява № 309» та передана для виконання резолюції заступнику начальника відділу з юридичних та правових питань ОСОБА_5 (а.с. 49).

Про прийняття розпорядження № 331 від 22 листопада 2018 року та необхідність отримання трудової книжки ОСОБА_3 повідомлено листом за підписом міського голови ОСОБА_2 № 6505 від 22 листопада 2018 року, який направлено на адресу останнього 23.11.2018 року, що підтверджено копією фіскального чеку. Згідно журналу обліку трудових книжок, трудову книжку ОСОБА_3 отримав 03.12.2018 року (а.с. 55-57).

Разом з тим судами встановлено, що 22.11.2018 року ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджено копією листка непрацездатності серії АДЕ № 159839, відповідно до якого позивача звільнено від роботи 22.11.2018 року, стати до роботи 23.11.2018 року. Відсутність ОСОБА_3 на робочому місці 22.11.2018 року підтверджена даними табелю обліку робочого часу за листопад 2018 року (а.с. 72, 74).

З пояснень позивача вбачається, що він заперечує факт підписання та подання ним заяви про звільнення з посади за угодою сторін від 22.11.2018 року.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003371 зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України, відкрите за заявою ОСОБА_3 від 4 грудня 2018 року про те, що невідома особа підробила заяву про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради, у звязку з чим останнього було незаконно звільнено (а.с. 184).

Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Кордюковою Ж.І. від 17 грудня 2018 року у справі № 428/16193/18 призначено почеркознавчу експертизу у кримінальному провадженні № 0003371 від 04 грудня 2018 року (а.с. 182-183).

Згідно висновку експерта від 27.12.2018 року № 19/113/6-4/208е підпис, від імені ОСОБА_3, розташований у заяві про звільнення ОСОБА_3 від 22.11.2018 року на імя міського голови ОСОБА_2 за вх. № 309 від 22.11.2018 року, виконано не ОСОБА_3, а іншою особою. Вплив будь-яких збиваючих факторів природнього або штучного характеру (незвичайне тримання писального приладу, незвичне (ліворучне) письмо, письмо кулаком, незвична поза, втома писальної руки, холодові навантаження, алкогольне спяніння, фармакологічні та інші засоби, що підсилюють збуджувальні процеси) на процес виконання досліджуваного підпису, не встановлено (а.с. 173-181).

Щодо доводу апелянта, з приводу того, що висновок експерта не може вважатись допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а саме вищевказана експертиза призначена за клопотанням слідчого СВ Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області в кримінальному провадженні, а не в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції зазначає наступне .

Відповідно до статті 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

При цьому вказана норма не обмежує учасників процесу правом надання висновків експерта, замовлених лише з метою подальшого звернення з позовом до адміністративного суду.

Відтак, незалежно від того проведено експертизу за ухвалою суду у даній справі, на замовлення учасника процесу до чи під час розгляду справи, або на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні, висновок експерта за результатами проведеної експертизи може бути доказом в адміністративному процесі.

Апеляційний суд зазначає, що висновок експерта є лише одним з доказів в адміністративному процесі та підлягає оцінці на рівні з іншими доказами на критерії належності, допустимості та достовірності.

Висновок експерта від 27.12.2018 року № 19/113/6-4/208е відповідає вищенаведеним критеріям, оскільки предметом почеркознавчої експертизи була заява від імені ОСОБА_3 від 22.11.2018 року, реєстраційний номер 309, на підставі якої винесено оскаржуване розпорядження міського голови ОСОБА_2 № 331 від 22 листопада 2018 року, тобто вказаний висновок підтверджує обставини, які підлягають доказування та є належним доказом. Зазначений висновок отриманий у відповідності до вимог чинного законодавства за ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року про витребування у слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області зокрема копію висновку експерта від 27.12.2018 року № 19/113/6-4/208е у відповідності до статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є допустимим доказом.

Апелянтом не надано доказів того, що висновок експерта від 27.12.2018 року № 19/113/6-4/208е викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності.

Дослідженням вказаного висновку встановлено, що почеркознавчу експертизу проведено судовим експертом Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС ОСОБА_8.

Згідно реєстру атестованих судових експертів судовий експерт Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС ОСОБА_8 має кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів» (свідоцтво № 16317, видане ЕКК МВС України 28.09.2018 року (рішення № 1835) з терміном дії до 31.12.2018) (а.с. 185).

З урахуванням зазначеного у суду відсутні підстави для сумніву у достовірності висновку експерта від 27.12.2018 року № 19/113/6-4/208е, а тому вказаний доказ суд вважає належним, допустимим та достовірним.

За таких обставин відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_3 на припинення трудового договору свідчить про відсутність підстав для припинення трудового договору відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України та про незаконність звільнення позивача з посади начальника Управління охорони здоровя міської ради.

Таким чином, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що з боку позивача було відсутнє волевиявлення на припинення трудового договору, а тому розпорядження міського голови ОСОБА_2 № 331 від 22 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта позовних вимог про поновлення на посаді та відшкодування втраченого заробітку також підлягає задоволенню оскільки є похідними вимогами від визнання протиправним та скасування оскаржуваного розпорядження.

Суд вважає безпідставним довод апелянта щодо відсутності інформації про отримання позивачем допомоги по безробіттю у період з 23.11.2018 року по 01.03.2019 року оскільки відповідно до листа Луганського обласного центру зайнятості позивач у вказаний період не перебував на обліку у державній службі зайнятості (а.с. 248).

Щодо посилання апелянта на те, що дії позивача щодо його звільнення за угодою сторін були направлені на дискредитацію відповідача 1 саме, як міського голови та на набуття начебто законних підстав для його звільнення із займаної виборної посади, то суд розцінює це, як субєктивну особисту думку відповідача 1, яка не підтверджена належними та допустимими доказами у справі.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 березня 2019 року у справі № 360/4077/18 за позовом ОСОБА_3 до Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2, Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 березня 2019 року у справі № 360/4077/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 24 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_9