Справа № 160/1529/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2019 року Справа № 160/1529/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі судового засідання Мосесові А.Р.
представника позивача Чернета В.Є.
представника відповідача Довгуль В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрус Торг» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії по проведенню перевірки, -
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа 160/1529/19 передана судді Віхровій В.С.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що незгодний з діями відповідача, за результатами яких складено Акт про результати фактичної перевірки та вважає їх протиправними, а фактичну перевірку відповідно до наказу №7501-п від 27.12.2018 р., проведену за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича 8 з 03.01.2019 р. 16:20 год. до 04.01.2019 р. 11:00 год. такою, яка фактично не проводилась з огляду на наступне. В порушення пп.75.1.3 ст. 75 Податкового кодексу України відповідач не проводив фактичну перевірку за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, оскільки у акті перевірки та наказі на проведення перевірки вказано адресу: м.Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 8, а згідно реєстраційних документів та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ «Агрус Торг» є: м.Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича 8, офіс 301. За вказаною адресою постійно на робочому місці знаходиться секретар та директор підприємства, проте вони жодних уповноважених осіб на проведення перевірки не бачили. Також, позивач вказує, що фактично посадові особи відповідача не були допущені до перевірки, про що зроблено відмітку на наказі від 27.12.2018 р. Крім того, 04.01.2019 р. позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу від 27.12.2018 р., провадження за якою відкрито. Також, позивач звертає увагу, що в п.1 наказу від 27.12.2018 р. вказано про початок перевірки з 31.12.2018 р., тривалістю не більше 10 діб, проте не дотримуючись положень ст. 82 Податкового кодексу України відповідач розпочав перевірку 03.01.2019 р., а закінчив 04.01.2019 р.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ст. 261 КАС України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі з викликом учасників на 11.03.2019 р. о 10:40 год.
У зв'язку із клопотанням відповідача, судове засідання 11.03.2019 р. було відкладено до 03.04.2019 р. на 11:40 год.
15.03.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач повідомляє, що ним не були допущенні порушення податкового законодавства при проведенні фактичної перевірки ТОВ «Агрус Торг», за наслідками якої складено Акт №112/04-36-40-05/39642358 від 04.01.2019 р.
Для надання часу на ознайомлення з відзивом на позовну заяву, судове засідання 03.04.2019 р. було відкладено до 15.04.2019 р. об 11:20 год.
У судове засідання 15.04.2019 р. прибув представник позивача, який заявив клопотання про виклик свідків. Суд ухвалив викликати у наступне судове засідання свідків, у зв'язку із чим розгляд справи було відкладено до 17.04.2019 р. об 11:50 год.
У судове засідання 17.04.2019 р. прибули уповноважені представники сторін та свідки, - начальник Криворізького відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ОСОБА_3, ГДРІ Криворізького відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ОСОБА_4
Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив позовні вимоги задовольнити.
Свідки надали пояснення по суті позову.
Представник відповідача проти заявленого позову заперечував у повному обсязі.
Повно та всебічно розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін та свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно вимог пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений ст.80 Податкового кодексу України.
Так, згідно вимог пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Відповідно до п. 80.5 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
Перевірка була розпочата 03.01.2019 р., після вручення уповноваженій особі підприємства наказу та направлень на ознайомлення, про свідчить особистий підпис директора ТОВ «Аґрус Торг» ОСОБА_5, що спростовує доводи позивача про відсутність перевіряючих на підприємстві.
За насідками проведеної фактичної перевірки було складено Акт №112/04-36-40-05/39642358 від 04.01.2019 р., який надіслано позивачу засобами поштового зв'язку «Укрпошта» та отримано ним 10.01.2019 р.
Згідно акту перевірки, перевірка завершена 04.01.2019 р., тобто в межах строку, визначеному Наказом №7501-п від 27.12.2018 р.
Під час судового розгляду справи встановлено, що 04.01.2019 р. через канцелярію податкового органу позивачем був наданий наказ №7501-п від 27.12.2018 р. з відміткою про відмову від допуску до фактичної перевірки з підстав невідповідності наказу встановленому чинному законодавству порядку проведення фактичних перевірок. Згідно даної відмітки позивач вказує на протиправність наказу, порушення його прав та наміру оскарження у судовому порядку.
Проте, суд звертає увагу, що на час ознайомлення уповноваженої особи підприємства з наказом та направленнями на перевірку, в яких були вказані терміни проведення перевірки, позивач не заявляв про недопуск посадових осіб відповідача до проведення перевірки та незгоду з наказом на проведення перевірки.
Зауваження та незгода з наказом шляхом проставлення відмітки на самому наказі рукописним друком директором підприємства були здані до канцелярії контролюючого органу вже після того як перевірка розпочалась і позивача про початок такої перевірки було повідомлено належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Свідки вказані обставини справи підтвердили.
За таких обставин, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ним на оскаржуваному наказі було позначено про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки, та відповідну копію наказу з відміткою надано відповідачу. Адже це було зроблено позивачем вже після проведення перевірки. Тим більше, що у ст. 81 Податкового кодексу України визначений алгоритм дій податкового органу у разі відмови платника податків від допуску перевіряючих до проведення перевірки.
Між тим, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Тобто фактична перевірка була проведена відповідачем за наказом №7501-п від 27.12.2018 р., правомірність якого позивач оскаржує в рамках адміністративної справи №160/260/19.
Таким чином, судом не встановлено відмови в допуску до проведення фактичної перевірки. У зв'язку із чим суд не вбачає порушення відповідачем порядку проведення такої перевірки.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що така обставина як не зазначення номеру офісу підприємства в наказі на проведення перевірки та в направленнях, враховуючи належне повідомлення позивача про проведення перевірки та дотримання відповідачем порядку проведення перевірки, термінів її проведення, не може свідчити про протиправність дії податкового органу з проведення перевірки вцілому.
При цьому, як вказав Верховний Суд в постанові від 30.10.2018 року, справа №813/4692/17, окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки не повинні розглядатись як підстава для визнання наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу можна ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки.
Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, згідно пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Однак, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
Крім того, згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
З огляду на викладене, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.
Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підсумовуючи викладене, судом не встановлено відмови позивача в допуску до проведення фактичної перевірки ТОВ «Аґрус Торг». У зв'язку із чим суд не вбачає порушення відповідачем порядку проведення такої перевірки.
Доводи позивача висновків суду по суті справи не спростовують.
Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ч. 2ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, правомірність своїх дій щодо проведення перевірки підтверджена належним чином.
При цьому, судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
За наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрус Торг» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії по проведенню перевірки, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 квітня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 26.04.19 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун