Справа № 1140/2745/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2745/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року (суддя Хилько Л.І.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки на речове майно, належне до отримання, № 572 від 23.07.2018 та стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 21116,24 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 1993 року по 2015 рік проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 212 с/ч від 07.09.2015, майора ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до статті 26 підпункту «б» пункту 1 частини 8 (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом командира Національної гвардії України № 148 о/с від 03.09.2015, з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 26 червня 2018 року звернувся до відповідача із заявою щодо видачі довідки по заборгованості щодо забезпечення речовим майном станом на вересень 2015 року та зобов`язати начальника речової служби ВЧ НОМЕР_1 надати письмову відповідь щодо не розрахування ОСОБА_1 по забезпеченню речовим майном станом на 25.06.2018.

Військовою частиною № НОМЕР_1 Національної гвардії України надано відповідь № 69/23-2352 від 23.07.2018, роз`яснено щодо нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби та зазначено, що на теперішній час військова частина може розрахуватися з ОСОБА_1 за заборгованість у натуральному вигляді на суму, нараховану на предмети речового майна за цінами на момент звільнення.

Також відповідачем було надано довідку на речове майно, належне до отримання ОСОБА_1 № 572 від 23.07.2018, відповідно до якої сума до виплати становить 21116,24 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане речове майно, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 цього Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно зі статтею 9-1 Закону у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби, регулювався Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28 жовтня 2004 року.

Відповідно до пункту 27 вказаного Положення військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Таким чином, на момент звільнення позивача з військової служби у запас Збройних Сил України з правом носіння військової форми одягу, останній мав право на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно.

Судом встановлено, відповідачем не заперечується, що останнім не було вирішено питання щодо проведення розрахунку недоотриманого речового майна в день виключення ОСОБА_1 із списків особового складу, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Лише після звернення ОСОБА_1 із заявою у червні 2018 року відповідачем було надано довідку на речове майно, належне до отримання, відповідно до якої сума компенсації становить 21116,24 грн., проте компенсація виплачена не була, що також не заперечується відповідачем.

Доводи апелянта, що на даний момент ОСОБА_1 не було надано до Військової частини будь-яких документів, які б свідчили про бажання отримати відповідну грошову компенсацію, суд апеляційної інстанції оцінює критично, адже в матеріалах справи міститься така заява ОСОБА_1 , подана до відповідача у червні 2018 року.

Посилання апелянта, що п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулює порядок виплати компенсації військовослужбовцям, які проходять військову службу та не поширюється на військовослужбовців звільнених з військової служби, суд апеляційної інстанції також знаходить необґрунтованими, оскільки вказана норма відсилає до підзаконного нормативно-правового акту, яким чітко передбачено, що вказана компенсація виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби.

Вказана обставина також спростовує доводи апелянта, що пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28 жовтня 2004 року суперечить нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі № 21-132а14 колегія суддів також знаходить необґрунтованими, адже з її змісту вбачається, що предметом розгляду в цій справі були правовідносини, що регулювалися нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка діяла до 01 січня 2008 року, тобто такі правовідносини не є тотожними правовідносинам, що є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року в адміністративній справі № 1140/2745/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 25 квітня 2019 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повна постанова складена 25 квітня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров