Справа № 9901/36/19
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2019 року

Київ

справа №9901/36/19

адміністративне провадження №П/9901/36/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі судового засідання Лисенко О.М.,

за участю представника відповідача Лиходій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. ПОЗОВНІ ВИМОГИ

ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) звернулась18.01.2019 до Верховного Суду з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя (04050, м.Київ, вул.Студентська, 12-А; ), далі - ВРП, у якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ВРП, яка полягає у незаконному ухиленні від здійснення, впродовж більше року, розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 28.12.2017, стосовно судді Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) ОСОБА_3, поданою позивачем відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про Вищу раду правосуддя»;

зобов'язати відповідача вчинити дії щодо проведення дисциплінарного провадження стосовно судді Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) ОСОБА_3 за скаргою ОСОБА_2 від 28.12.2017 - попередню перевірку дисциплінарної скарги;

стягнути з відповідача ВРП на користь позивача 4000 (чотири тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої їй відповідачем протиправною бездіяльністю, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 у фінансовій установі.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що нею 28.12.2017 було подано до ВРП письмову скаргу щодо дисциплінарного проступку судді про накладення дисциплінарного стягнення на суддю Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3, однак, скарга станом на момент подання даного позову, відповідачем не розглянута. На думку позивача, ВРП незаконно ухиляється від здійснення розгляду дисциплінарної скарги щодо судді ОСОБА_3, яка своїми діями незаконно відмовила позивачу в доступі до правосуддя, колегіального розгляду касаційної скарги. Як вказує позивач, подана до ВРП письмова скарга від 28.12.2017 містить інформацію, що суддя Верховного Суду ОСОБА_3 у 2015 році, перебуваючи на посаді судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ допустила порушення, зокрема, прийнявши завідомо протиправне рішення у вигляді ухвали від 11.11.2015 про відмову у відкритті касаційного провадження. Позивач наголошує, що відповідачем станом на день подання позову не проведено попередню перевірку дисциплінарної скарги у строк, передбачений регламентом ВРП, який не повинен перевищувати 45 днів з дня надходження скарги. Як вважає позивач, бездіяльність ВРП та ухилення від розгляду скарги є протиправною, такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує право позивача на отримання результату розгляду скарги у 45-ти денний, розумний строк. Розумний строк попереднього розгляду скарги сплинув 11.02.2018 - констатує позивач. Крім того, позивач стверджує, що бездіяльність відповідача при здійсненні ним своїх повноважень завдала позивачу моральних страждань, які полягають у втраті нормальних життєвих зв'язків. Оскільки протиправна поведінка відповідача принижує честь і гідність позивача, як фізичної особи, бездіяльність ВРП унеможливила функціонування особистості позивача на конституційних засадах, тому, згідно статті 56 Конституції України остання має право на відшкодування з відповідача моральної шкоди. Як підсумовує позивач, підставами для визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення моральної шкоди є невідповідність дій ВРП вимогам чинного законодавства та наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 11.02.2019, відповідач зазначає, що не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та просить суд залишити позов без задоволення. Як вказує відповідач, 28.12.2017 до ВРП надійшла дисциплінарна скарга позивача щодо дій судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 Зазначену скаргу розподілено члену ВРП. Відповідно до положень Регламенту ВРП (із змінами та доповненнями) попередня перевірка дисциплінарної скарги здійснюється доповідачем у розумний строк. Відповідач повідомляє, що на даний час попередня перевірка дисциплінарної скарги триває. ВРП наголошує, що жодним чином не порушила прав, свобод та інтересів позивача. Також, на думку відповідача, позивачем не надано будь-яких доказів, які можуть свідчити про завдану моральну шкоду та підтверджують вину ВРП, позивачем не наведено обґрунтованих доводів на підтвердження позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а тому нема підстав для задоволення позову. Крім того, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ВРП вчинити дії щодо проведення дисциплінарного провадження стосовно судді ОСОБА_3 та звертає увагу, що відповідно до приписів Закону України «Про Вищу раду правосуддя» член ВРП у своїй діяльності є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Відтак, зазначені позовні вимоги суперечать Конституції України та Закону України «Про вищу раду правосуддя». Як резюмує відповідач, при виконанні повноважень, визначених Конституцією України, Законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів» ВРП не було допущено протиправних дій стосовно позивача, підстави для задоволення позову - відсутні.

12.02.2019 ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, де вказала, що довіряє колегії суддів і при відсутності відзиву на позов, що на думку позивача, є фактичним визнанням позову, не вбачає необхідності бути присутньою на судових засіданнях у даній справі. Як зазначив позивач, юридичні підстави обґрунтованості даного позову наведені у позовній заяві. Зважаючи на викладене, просить суд розглядати справу за відсутності позивача ОСОБА_2

21.02.2019 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Як зазначає позивач, нею отримано відзив ВРП на позовну заяву, з яким ОСОБА_2 не погоджується, позивач додатково зазнала душевних страждань у зв'язку з продовжуваною протиправною поведінкою відповідача. Внаслідок протиправної бездіяльності ВРП позивач вважає необхідним збільшити суму на відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача 4000грн.

У відповіді на відзив, який подано до суду 27.02.2019, позивач наполягає, що відповідач не спростував жодного аргументу та доводу позовної заяви. Позивач вважає, що протиправна бездіяльність ВРП в особі члена ВРП Комкова В.К. є очевидною. Як стверджує позивач, навмисним уповільненням вивчення та перевірки скарги відповідач намагається допомогти судді уникнути відповідальності за відмову ОСОБА_2 у доступі до правосуддя. Позивач наголошує, що не може бути безмежним розумний строк перевірки та вивчення дисциплінарної скарги, при тому, що є трирічний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності. На думку позивача, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин, що спричинила несвоєчасний розгляд скарги позивача - відповідачем не надано та не зазначено.

У судові засідання позивач/представник позивача не з'явився, про місце, дату і час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №№090, 195, а також №47, яке повернуто до суду з повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, та згідно приписів КАС України вважається врученою належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити з підстав, викладених у відзиві.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ВРП про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, судове засіданні призначено на 13.02.2019. Судом оголошено перерву до 13.03.2019. Згодом, у судовому засіданні 13.03.2019 оголошено перерву до 17.04.2019.

У відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, розглянувши справу за участю представника відповідача, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення про відмову в задоволенні позову.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

28.12.2017 ОСОБА_2 звернулась до ВРП з письмовою скаргою щодо дисциплінарного проступку судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 на підставі наявності, на думку заявника, у діях судді дисциплінарного проступку, істотного порушення норм процесуального права, умисного або внаслідок недбалості грубого нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді та підриває авторитет правосуддя, є очевидним і грубим. Заявник вважала, що наслідки вчинення таких дій суддею ОСОБА_3 негативно вплинули як на права позивача, так і на ступінь довіри суспільства до судової влади в цілому.

Згідно відтиску штампу реєстрації вхідної кореспонденції дисциплінарна скарга ОСОБА_2 отримана та зареєстрована ВРП 28.12.2017.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалів між членами ВРП від 28.12.2019 зазначену скаргу розподілено члену ВРП Комкову В.К.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, на момент розгляду даної справи триває попереднє вивчення та перевірка дисциплінарної скарги уповноваженою особою відповідача.

Вважаючи, що відповідач не провів попередню перевірку дисциплінарної скарги у строк, встановлений пунктом 12.3 Регламенту ВРП, який не повинен перевищувати 45 днів з дня отримання скарги, позивач звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності ВРП протиправною, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

IV. НОРМИ ПРАВА

Згідно частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду, як суду першої інстанції, підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Відповідно до положень статті 131 Основного Закону в Україні діє Вища рада правосуддя.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, Законом України «Про Вищу раду правосуддя» та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

За частиною першою статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Повноваження Вищої ради правосуддя визначені статтею 3 цього Закону. Зокрема, Вища рада правосуддя забезпечує здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді; утворює органи для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів; розглядає скарги на рішення відповідних органів про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; здійснює інші повноваження, визначені цим Законом та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до положень статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строки здійснення дисциплінарного провадження визначаються цим Законом та регламентом Вищої ради правосуддя.

Приписи статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюють порядок звернення з дисциплінарною скаргою щодо судді. Згідно цієї статті право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх керівників або представників. Адвокат зобов'язаний перевірити факти, які можуть тягнути за собою дисциплінарну відповідальність судді, до подання відповідної дисциплінарної скарги.

Частиною шостою цієї ж статті встановлено, що дисциплінарну справу щодо судді не може бути порушено за скаргою, що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку судді, а також за анонімними заявами та повідомленнями.

З огляду на зазначене, Законом України «про судоустрій і статус суддів» визначено право особи, у випадку наявності встановлених законом підстав, на звернення зі скаргою щодо судді до органу, що відповідно до Закону здійснює дисциплінарне провадження відносно судді - Вищої ради правосуддя, а також перелік вимог, яким повинна відповідати така скарга.

Статтею 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено процедуру попередньої перевірки дисциплінарної скарги.

Член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач):

1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для залишення без розгляду дисциплінарної скарги чи відмови у відкритті дисциплінарної справи;

2) за наявності підстав, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику;

3) за наявності підстав, визначених пунктом 6 частини першої чи частиною другою статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи;

4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - збирає у разі необхідності інформацію, документи, інші матеріали для перевірки викладених у скарзі обставин та складає вмотивований висновок з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи.

Висновок доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати.

Згідно з частиною другою статті 2 цього Закону Вища рада правосуддя затверджує регламент Вищої ради правосуддя, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень.

Регламент Вищої ради правосуддя (далі - Регламент) регулює процедурні питання здійснення нею повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття Вищою радою правосуддя (далі - Рада), її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності Ради (преамбула Регламенту).

Пунктом 1.1. Регламенту встановлено, що основними засадами діяльності Ради та її органів є: верховенство права, відкритість, гласність, колегіальність, незалежність та безсторонність, розумність строків.

Відповідно до пункту 5.25. Регламенту Рада та Дисциплінарні палати розглядають питання, віднесені Законом до їх компетенції, у розумні строки. Якщо Закон і цей Регламент визначають строки розгляду певних категорій справ, Рада та Дисциплінарні палати розглядають питання у ці строки.

Відповідно пункту 9.1. Регламенту результатом розгляду питань діяльності Ради та її органів, віднесених Законом до їхньої компетенції, а також вирішення питань організаційної діяльності Ради є рішення, які ухвалюють у таких формах: а) рішення; б) ухвала; в) протокольна ухвала. Розгляд питання (справи) закінчується ухваленням рішення.

Питання, пов'язані з відкриттям справи, зупиненням провадження у справі, залишенням заяви без розгляду та її поверненням, поверненням дисциплінарної скарги, а також в інших випадках, визначених цим Регламентом, вирішуються шляхом постановлення ухвал.

Главою 12 Регламенту, визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо судді та, зокрема, попередньої перевірки дисциплінарної скарги.

Згідно пункту 12.3. Регламенту попередня перевірка дисциплінарної скарги здійснюється доповідачем у розумний строк.

З наведеного резюмується, що Регламент створений самою Радою з метою регулювання її діяльності.

V. ОЦІНКА СУДУ

Як вбачається з матеріалів справи, подана ОСОБА_2 скарга щодо дисциплінарного проступку судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 зареєстрована 28.12.2017. Згідно протоколу автоматизованого розподілу матеріалів між членами ВРП від 28.12.2019 зазначену скаргу розподілено члену ВРП Комкову В.К. та на момент подання позову дисциплінарна скарга перебуває у процесі попередньої перевірки. Членом ВРП, який визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач) здійснюється вивчення дисциплінарної скарги. Як унормовано чинною редакцією Регламенту, перевірка дисциплінарної скарги здійснюється доповідачем у розумний строк.

Закони України «Про судоустрій і статусу суддів», «Про Вищу раду юстиції», Регламенті Вищої ради юстиції не встановленюють строки проведення перевірки дисциплінарної скарги. Законодавство передбачає здійснення відповідних дій протягом розумного строку.

Суд враховує, що після отримання дисциплінарної скарги необхідний час для проведення попередньої перевірки, вирішення питання про відповідність скарги вимогам закону чи містить поданий документ необхідні відомості : прізвище, ім'я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку; прізвище, ім'я, по батькові та посада судді (суддів), щодо якого (яких) подано скаргу; конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді; посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені скаржником відомості. Підлягають з'ясуванню обставини про наявність підстав для передачі скарги на розгляд Дисциплінарної палати, для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику, відкриття дисциплінарної справи. Відповідач уповноважений за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - збирати у разі необхідності інформацію, документи, інші матеріали для перевірки викладених у скарзі обставин та складати вмотивований висновок з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи.

З урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд вважає необхідним зазначити, що під протиправною бездіяльністю суб'єкта владних повноважень розуміється зовнішня форма поведінки, яка полягає у неприйнятті рішення чи нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону, іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими, але фактично не були здійснені. Вчинення дій, прийняття рішення своєчасно, тобто протягом розумного строку, означає, що такі дії, рішенні вчинені (прийняті) без невиправданого для конкретної ситуації зволікання. Тривалість розумного строку залежить від складності питання, пріоритетності у вирішенні завдань, які визначені законом для суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов'язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Самі по собі строки поза зв'язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2017 (справа №12-1393а17), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 (справа 800/426/17).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 27.06.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» визначено, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявників.

Частинами першою-другою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частина друга цієї статті передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вище норми законодавства, у суду відсутні підстави вважати, що позивач допустив протиправну бездіяльність, Верховний Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Оскаржувані дії відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

Згідно пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись статтями 2, 72-78, 241-246, 250, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 22.04.2019.

------------------------

------------------------

------------------------

------------------------

------------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник

В.П. Юрченко

Судді Верховного Суду