Справа № 524/4476/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р.Справа № 524/4476/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргуГрідасова ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2018 року по справі № 524/4476/17(головуючий І інстанції: Кривич Ж.О, повний текст складено 01.03.2019 року.)за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в якому просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2016 року по 27 квітня 2017 року в сумі 49 859,81 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийняте з порушенням норм матеріального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт наголошує на те, що під час звільнення та розрахунку відповідачем не здійснено розрахунок у повному обсязі, а тому з огляду на положення ст.116-117 КЗпП підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки виплати розрахунку.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.3 ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, в звязку з чим, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 працював у відповідача головним спеціалістом штабу цивільної оборони та надзвичайних ситуацій виконкому з 01 липня 1998 року по 31 січня 2011 року. У 2010 році позивач отримав допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 9 березня 2006 року. У період з 1 липня 1998 року по 31 січня 2011 року із заробітної плати ОСОБА_2 утримувались профспілкові внески. Під час звільнення ОСОБА_2 спору між ним та роботодавцем щодо сум, які підлягають йому до виплати як розрахункові, не було.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 8 липня 2014 року, яка набрала законної сили, зокрема зобовязано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради обчислити та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2010 рік з урахуванням раніше виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі № 524/6694/14-а визнано неправомірними дії виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука в частині утримання за період з 1 липня 1998 року по 31 січня 2011 року із заробітної плати ОСОБА_2 профспілкових внесків та зобовязано відповідача виплатити позивачу зазначені кошти. Відповідач виконав рішення суду 27 квітня 2017 року.

Позивач раніше двічі звертався до суду з позовами про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: за період з 31.01.2011 року 12.09.2014 року та за період з 13 вересня 2014 року по 29 лютого 2016 року.

Постановами Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 квітня 2014 року у справі № 524/8527/14-а та від 12 травня 2016 року у справі № 524/1725/16-а, які набрали законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Здійснюючи апеляційний перегляду та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої з огляду на наступне.

В межах справи позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні профспілкових внесків за період, який не було охоплено у попередніх справах: з 1 березня 2016 року і по день проведення з ним остаточного розрахунку 27 квітня 2017 року. За розрахунками позивача середній заробіток за цей період складає 49 859,81 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів погоджується з тим, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних, тобто нарахованих, працівникові на час звільнення сум.

Судами встановлено, що під час звільнення позивача з посади головного спеціаліста штабу цивільної оборони та надзвичайних ситуацій виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука розрахункові йому були виплачені. Спору щодо їх розміру між позивачем та відповідачем не було. Спір виник через кілька років після звільнення позивача у 2014 році.

Отже, сума у повернення безпідставно утриманих профспілкових внесків на день звільнення позивачу нараховані не були, тому у той час йому не належали. Спір про розмір цих сум, а також спір щодо законності та обґрунтованості розпоряджень Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука щодо визначення розміру матеріальної допомоги на 2010 рік між сторонами був відсутній.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сума профспілкових внесків по яким було зобовязано відповідача виплатити позивачу зазначені кошти складало 1928, 62 грн.. Ця сума з якої обчислений позивачем середній заробіток за час затримки була виплачена 27 квітня 2017 року на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі № 524/6694/14-а, при чому такий середній розмір у розмірі 63303, 24 грн. вже виплачувався за позовами позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: за період з 13 вересня 2014 року по 29 лютого 2016 року.

Тобто, фактично питання компенсаційного характеру виплат безпідставно утриманих відповідачем за час роботи позивача профспілкових внесків вже вирішувалось і такий розмір значно перевищує сам розмір такої виплати.

Приймаючи рішення по відмову у задоволенні позовних вимог, судом апеляційної інстанції взято до уваги такі обставини: розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 27 квітня 2016 року по справі № 6-113цс16, від 15 вересня 2015 року по справі № 21-1765а15, яка є обов'язковою для всіх судів України.

На підставі викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для задоволення вимог позивача немає.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, заявлених в межах доводів апеляційної скарги. Не може бути скасоване судове рішення з формальних підстав.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення та вирішеного в межах заявлених вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2018 року по справі № 524/4476/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5