Справа № 440/4585/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 р. Справа № 440/4585/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року по справі № 440/4585/18 (головуючий 1 інстанції: Кукоба О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення виплати пенсійної заборгованості у розмірі 77973,84 грн за 2016-2017 рік, 15608,40 грн - за 2018 рік;

- зобов'язати відповідача здійснити виплату пенсійної заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 77973,84 грн за 2016-2017 рік та у розмірі 15608,40 грн - за 2018 рік.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт наголошує, що відповідачем не виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.18 у справі №816/1409/18 в частині виплати різниці недоотриманої пенсії за період з 01.01.16 по листопад 2018 року.

Враховуючи обраний спосіб судового захисту в межах спірних правовідносин, характер спору, положення п.20 ч.1 ст.4, ч.6 ст.12, 263 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про незначну складність цієї справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що сторонами не заперечується.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.18 у справі №816/1409/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.09.18, зобовязано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.15 №900, статтями 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осію, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 11.11.15 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 15 січня 2018 року №35/115/39/01-18 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.

28.09.2018 року позивач звернувся до ГУПФ із заявою про виконання рішення суду (а.с. 25).

Листом від 11.10.2018 року вих. №1521/Б-03 відповідач повідомив про те, що на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 15.01.18 №35/115/39/01-18, розмір пенсії з 1.01.16 склав 6506,57 грн, з 1.05.16 - 6534,57 грн, з 1.12.16 - 6593,07 грн, з 1.05.17 - 5969,57 грн (а.с. 26).

Крім того, відповідач повідомив, що виплату пенсії у перерахованому розмірі буде розпочато з листопада 2018 року, а заборгованість за період з 01.01.16 по 31.10.18 виплачена у порядку, визначеному постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 22.08.18 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

18.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ із заявою, у якій просив провести виплату заборгованості одним платежем (а.с. 27).

Листом від 31.10.2018 року вих. №1579/Б-03 відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення виплати заборгованості на підставі рішення суду у порядку іншому, ніж передбачений постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 22.08.2018 року №649 (а.с. 28).

Не погоджуючись із такою відповіддю субєкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 116 Конституції України ОСОБА_2 Міністрів України: вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

В силу частин першої та другої статті 49 Закону України від 27.02.14 №794-VII "Про ОСОБА_2 Міністрів України", ОСОБА_2 Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

ОСОБА_2 Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов ОСОБА_2 Міністрів України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 9.04.92 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ).

Статтею 8 Закону №2262-ХІІ передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ у редакції Закону України від 6.12.16 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрала чинності з 1.01.17) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених ОСОБА_2 Міністрів України.

ОСОБА_2 Міністрів України 22.08.18 прийнято постанову №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", пунктом 1 якої затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

У свою чергу, пунктом 2 згаданої Постанови установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов'язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

А пунктом 3 Постанови затверджено внесення змін до бюджету Пенсійного фонду України на 2018 рік.

Пунктом 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

За приписами пунктів 3 - 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Системно проаналізувавши наведені вище положення чинного законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Постанова ОСОБА_2 Міністрів України від 22.08.18 №649 набрала чинності 28.08.18, тоді як рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.18 у справі №816/1409/18 набрало законної сили 17.09.18.

Відтак, положення даної постанови поширюються на порядок виплати позивачу заборгованості за період до набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 1 січня 2016 року по 17 вересня 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що нарахована позивачу сума пенсії за період з 1 січня 2016 року по 17 вересня 2018 року має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому, проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску та з інших джерел, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.01.2018 року у справі №405/3663/13-а дійшов висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок, проте, затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана.

Суд враховує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року у справі №816/1409/18 не вирішувалось питання про його негайне виконання, а відтак, дане рішення суду має бути виконане відповідачем у розумний строк.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання судового рішення ГУПФ проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 15.01.2018 року №35/115/39/01-18 (а.с. 51), складено розрахунок на доплату пенсії за період з січня 2016 року по жовтень 2018 року (а.с. 54), проведено доплату позивачу пенсії за період з 17.09.2018 року по 31.10.2018 року /а.с. 52-53, 55/. З листопада 2018 року виплата пенсії позивачу проводиться у перерахованому розмірі, що підтверджено витягом з ПВП ДКГ та не заперечується ОСОБА_1 (а.с. 55).

Крім того, ГУПФ листом від 21.01.19 повідомило Пенсійний фонд України про необхідність виплати заборгованості позивачу та її розмір (а.с. 67-69).

Стосовно посилань позивача на приписи частини третьої статті 52 Закону №2262-ХІІ, відповідно до яких виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, колегія суддів зазначає, що дана норма урегульовує порядок виплати пенсії за поточний місяць та не стосується виплати заборгованості.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у спірних відносинах заборгованість з пенсійних виплат виникла у зв'язку з проведенням позивачу перерахунку пенсії з 1 січня 2016 року.

Частиною третьою статті 51 Закону 2262-ХІІ передбачено, що перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Дана норма визначає строк проведення перерахунку пенсії та не стосується порядку здійснення пенсійних виплат після проведення такого перерахунку.

Водночас, як наголошено судом вище, в силу положень частини четвертої статті 63 Закону 2262-ХІІ визначення порядку здійснення пенсійних виплат після їх перерахунку віднесено до повноважень ОСОБА_2 Міністрів України.

З приводу тверджень позивача про те, що невиплата належних йому сум є втручанням у право на мирне володіння майном, суд зауважує, що у пункті 53 рішення від 26.06.14 у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

Конституційний Суд України у рішенні від 19.06.01 №9-рп/2001, зокрема зазначив, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Окрім цього, у абзацах 3, 6, 10 пункту 2.1 рішення Конституційного Суду України від 26.12.11 №20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Таким чином, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Колегія суддів зазначає, зміна механізму реалізації права на перерахунок пенсії не призвела до зменшення рівня соціального забезпечення позивача та до зменшення розміру його пенсійних виплат. Так, пенсія позивача до проведення перерахунку у різні періоди становила від 2720,66 грн до 4140,46 грн, тоді як після проведення перерахунку розмір пенсії становив від 4549,77 грн до 5969,57 грн (а.с. 54).

Заборгованість, що є предметом даного спору, виникла не у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку щодо здійснення поточних пенсійних виплат ОСОБА_1, а з огляду на проведення перерахунку пенсії позивача на підставі судового рішення.

При цьому на момент розгляду справи у суді ОСОБА_2 Міністрів України вживаються дії щодо погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Так, з метою урегулювання даного питання, з огляду на системність проблеми, ОСОБА_2 Міністрів України затверджено постанову від 22.08.18 №649, якою визначено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Згадана постанова є чинною, не скасована, її дію не зупинено, а тому є обовязковою для виконання відповідачем.

Крім того, суд враховує, що до бюджету Пенсійного фонду України на 2018 рік внесено зміни, якими передбачено додаткове виділення коштів з метою погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у розмірі 50000000,00 грн.

Так само, постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 16.01.19 №14 "Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2019 рік" передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у розмірі 50000000,00 грн.

Відповідач не заперечує наявності у позивача права на отримання відповідних виплат, однак гарантує їх проведення у порядку, визначеному постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 22.08.18 №649.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у спірних відносинах бездіяльності відповідача в частині невиплати ОСОБА_1 заборгованості пенсії за період з 01.01.16 по 17.09.18.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. ч.6 ст.12, 23, 31, 33, 90, 257, 263, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року по справі № 440/4585/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5