Справа № 826/5857/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2019 року № 826/5857/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Казенного підприємства "Кіровгеологія"
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №5 від 26.10.2016 ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Казенне підприємство «Кіровгеологія» (надалі по тексту - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 26 жовтня 2016 року, винесене Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що Казенне підприємство «Кіровгеологія» вважає, що затримка сплати грошового зобов'язання в сумі 309 085,40 грн. відбулась із простроченням з вагомої підстави, а саме: Окружним адміністративним судом міста Києва розглядається справа №826/9744/15, з матеріалів якої вбачається, що ГСУ МВС України здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000321 за фактом вчинення службовими особами Казенного підприємства «Кіровгеологія» в період з 2012-2014 року, діючи спільно з особами, що займаються незаконною конвертацією та причетні до створення ТОВ «Сібол» та ТОВ «Київкапіталбуд», кримінального правопорушення від виглядом здійснення господарської діяльності перераховували кошти на рахунки вказаних товариств. Також, слідчим управлінням фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві здійснюється розслідування у кримінальному провадженні №0000098 за фактом ухилення від сплати податків службовими особами КП «Кіровгеологія» при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Сібол» та ТОВ «Київкапіталбуд» в рамках розслідування якого була передана вся первинна документація по господарським взаємовідносинам між позивачем та контрагентами.

Додатково представник позивача зазначив, що у межах кримінальних проваджень №0000321, №0000098, зокрема буде досліджуватись і факт реальності чи безтоварності господарських операцій позивача з вказаними вище контрагентами.

На думку позивача, до винесення рішення по суті у кримінальній справі діє презумпція невинуватості щодо осіб, яким інкримінується даний злочин, а також презумпція правомірності правочинів, укладених між позивачем та контрагентами, оскільки безтоварність господарських операцій в законний спосіб не доведена.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У запереченнях на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що Казенне підприємство «Кіровгеологія» порушено термін сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з ПДВ на суму 3 090 853,37 грн. з затримкою більше 30 днів. При цьому, рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13 січня 2017 року №653/10/26-15-10-01-35 скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26 жовтня 2016 року №5 в частині застосованих штрафних санкцій в розмірі 109 966,71 грн., в іншій частині дане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2016 року головним державним інспектором відділу податку на прибуток Управління оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Холмогоровим Денисом Ігоровичем на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, в порядку статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку підприємства Казенне підприємство «Кіровгеологія» () з питання своєчасності сплати податку на додану вартість, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 10 жовтня 2016 року №500/26-55-12-05.

Перевіркою встановлено, що платник податків порушив терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 3 090 853, 70 грн. протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

Відповідно до вказаного акта перевірки 26 жовтня 2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №5, яким за затримку на 5, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 3 090 853,37 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 309 085,40 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому, податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Крім того, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з ПДВ визначені пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абзаці пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Питання, пов'язані з обчисленням, нарахуванням і сплатою ПДВ, врегульовані розділом V цього Кодексу.

Так, відповідно до статті 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Дана норма пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України кореспондується з нормою абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно до якої, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 14 Податкового кодексу України податковим зобов'язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), а грошовим зобов'язанням платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 31.1, пункту 31.3 статті 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, як передбачено у пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, підставою для застосування штрафних санкцій є не сплата платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом.

Позивач не заперечує факт порушення ним граничних строків сплати суми узгодженого податкового (грошового) зобов'язання, однак зазначає, що затримка сплати відбулась з поважних причин.

При цьому, згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Відповідно до пунктів 56.1, 56.2 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку (пункт 56.10. статті 56 Податкового кодексу України).

Пунктом 55.1 статті 55 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Відповідно до підпункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (пункт 60.3 статті 60 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року №1204 (далі - Порядок №1204) в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №1204 встановлено, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені за порушення норм іншого законодавства.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 розділу V Порядку №1204 податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення.

У випадках, визначених підпунктом 1 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення (пункт 3 розділу V Порядку №1204).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 02 листопада 2016 року Казенне підприємство «Кіровгеологія» подало скаргу до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на податкове повідомлення-рішення від 26 жовтня 2016 року №5 щодо застосування штрафу у розмірі 309 085,40 грн.

За результатами розгляду вказаної скарги, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення про результати розгляду скарги від 13 січня 2017 року №654/10/26-15-10-01-32, яким скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26 жовтня 2016 року №5 в частині застосованих штрафних санкцій в розмірі 109 966,71 грн., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

На запит суду податковим органом повідомлено, що за результатом рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13 січня 2017 року №654/10/26-15-10-01-35 та з урахуванням акту від 10 жовтня 2016 року №500/26-55-12-05 Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві винесла податкове повідомлення-рішення від 31 січня 2017 року №, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 199 118,66 грн. за затримку сплати суми зобов'язання з податку на додану вартість.

З огляду на викладені обставини та виходячи з положень підпункту 60.1.3 пункту 60.1, пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України, пункту 3 Порядку №1204 суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № є відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення від 26 жовтня 2016 року №5 про застосування до позивача штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 № К/800/46400/14.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що податкове повідомлення-рішення від 26 жовтня 2016 року №5 є відкликаним, відповідно не породжує для платника податків обов'язку по сплаті штрафних санкцій та не породжує для позивача інших негативних наслідків, а відтак і не порушує прав позивача, у зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для його скасування та для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного в сукупності суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Казенного підприємства «Кіровгеологія» (01103, місто Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 8/9, ) до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (01011, місто Київ, вулиця Лєскова, 4, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук