Справа № 154/750/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/4179/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 березня 2019 року в справі №154/750/19 (суддя Вітер І.Р., м. Володимир-Волинський, текст рішення складено 26.03.2019) за позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправними дій поліцейського,-

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, в якому просив скасувати постанову серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, а також визнати дії поліцейського протиправними.

Рішенням від 26 березня 2019 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області адміністративний позов задовольнив повністю.

Скасував постанову серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою було визнано винуватим та притягнуто ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Визнав протиправними дії поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_1 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач - поліцейський роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки відповідно до норм ст. 122 КУпАП працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Так як заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч. 7 ст. 48 КАС України), а такої заміни проведено не було, лише з цих підстав позов не підлягав задоволенню.

Крім того, скаржник вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки положення ст. 286 КАС України регламентує повноваження суду щодо прийняття рішень у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема, вказаною вище статтею не передбачено визнання протиправними дій поліцейського щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до оскаржуваної постанови серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивач ОСОБА_3 о 16 годині 40 хвилин 27 лютого 2019 року на автодорозі «Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне 20 км» керував автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1, зі швидкістю 73 км/год., тобто перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті на 23 км/год., чим порушив п.п.12.4 Правил дорожнього руху, у звязку з чим його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Не погодившись із вказаною вище постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що відповідач не надав суду жодного доказу в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, у звязку з чим вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, є недоведеною, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій поліцейського, оскільки в порушення вимог ст. 258 КУпАП, відповідач не склала протокол про адміністративне правопорушення, хоча позивач під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ч. 3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

За приписами частин 2 та 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП.

Між тим, суд зазначає, що обов'язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення, в свою чергу, має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заперечуючи проти позову, відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставини скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, факт вчинення позивачем правопорушення - перевищення швидкості, зафіксоване лише в постанові серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року.

У звязку з наведеними вище обставинами та нормами законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В частині доводів апеляційної скарги про неналежного відповідача у даній справі, колегія суддів враховує, що відповідно до ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписи ст.286 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, вказує, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1).

Поняття суб'єкта владних повноважень розкрито в п.7 ч.1 ст.4 КАС України, згідно з якою суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч.3 ст.46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Також норма ст.286 КАС України не містить прямих застережень про те, що належним відповідачем в цій категорії справ є виключно орган Національної поліції.

Крім того, під час вирішення цього питання колегія суддів керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.6 КАС України).

Натомість, вагомих доводів про те, що невіднесення Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції до числа учасників справи (відповідача), призвело до порушення його прав та інтересів, покликань на те, що саме апелянт повинен відповідати за цим позовом, в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлений позов у частині скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є підставним та обґрунтованим, через що підлягає задоволенню з вищевикладених мотивів.

Разом з тим, згідно з вимогами ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб'єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

А тому неправильним вважає колегія суддів висновок суду першої інстанції про відсутність у суду повноважень закрити справу про адміністративне правопорушення з огляду на вказані вище норми.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, то така не підлягає задоволенню, оскільки адміністративний суд при розгляді справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ст. 286 КАС України. Однак вказана норма не передбачає ухвалення судом рішення про визнання неправомірними дій субєкта владних повноважень щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно зясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 березня 2019 року в справі №154/750/19 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №591434 від 27 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн й закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 25.04.2019.