Справа № 640/19/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 квітня 2019 року № 640/19/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., при секретарі судового засідання Білоус А.С. розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом1.Київської обласної ради, 2. Комунального підприємства Київської обласної ради "ГОТОВО"
доМіністерства юстиції України
провизнання незаконним та нечинним наказу від 27.11.2018 року № 3716/5,
за участю представників:

позивача 1 - Бешляги У.Г.

позивача 2- Халішова В.М.,

відповідача - Адам Ю.В.,

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 квітня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Київська обласна рада (далі - позивач-1) з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) у якому просила визнати незаконним та нечинним наказ Міністерства юстиції України від 27.11.2018 № 3716/5 «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року № 1098/5».

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилався на те, що оскаржуваний наказ, як регуляторний акт, було прийнято з порушенням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Зокрема, його прийняття відбулося без дотримання приписів вимог ст.25 вказаного Закону, якою визначено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений; проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом; щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.

Окрім цього, позивач-1 вважає, що Міністерство юстиції України при прийнятті та реєстрації Наказу №3716/5 проігноровано та не взято до уваги неналежність та недостовірність проведеної правової експертизи нормативно-правового акту.

Так, за змістом проведеної правової експертизи наявні питання щодо не відповідності даного наказу Конституції України, Законам України та іншим актам законодавства, а саме: вимогам ст. 49-2 КЗпП України; ст. 43 Конституції України; ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції»; загальним принципам господарювання, визначеним у ст. 6 Господарського кодексу України тощо.

Ухвалою суду від 03.01.2019 року за вказаною позовною заявою було відкрито загальне позовне провадження та справу було призначено до розгляду в підготовче засідання.

30 січня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якій він просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач посилався на те, що наказ Міністерства юстиції України від 27.11.2018 року №3716/5 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2016 року №1098/5» прийнятий у межах компетенції та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Міністерство юстиції України стверджувало, що наказ від 12.04.2016 року №1098/5 «Про врегулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць», зареєстрований в Міністерстві юстиції України в рамках повноважень, визначених абзацом другим частини п'ятої статті З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає, що на підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених в абзаці першому цієї частини.

Згодом, здійснюючи контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно з Закону, Міністерство юстиції України дійшло висновку, що значна кількість порушень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснюється саме державними реєстраторами відокремлених підрозділів (філій) акредитованих суб'єктів.

У зв'язку з цим Кабінетом Міністрів України, за пропозицією Міністерства юстиції України, 21.11.2018 року прийнято постанову №979 «Про внесення змін до Порядку акредитації суб'єктів державної реєстрації моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації», якою внесені зміни до Порядку акредитації суб'єктів державної реєстрації та моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1130, та положення щодо можливості здійснення державної реєстрації відокремленими підрозділами (філіями) юридичних осіб публічного права.

З метою приведення власних нормативних актів у відповідність до означеної постанови Кабінету Міністрів України, наказом Міністерства юстиції країни від 27.11.2018 року №3716/5 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 12.06.2016 року №1098/5 «Про врегулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.06.2016 року за №543/28673, яким передбачалася можливість здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно відокремленими підрозділами (філіями) акредитованих суб'єктів - юридичних осіб публічного права за місцезнаходженням нерухомого майна та відокремленого підрозділу(філії).

Таким чином вказаний наказ прийнято на законних підставах.

Відповідач, окрім цього, зазначає, що оскаржуваний наказ не регулює господарську діяльність, а нормативно врегульовує сферу державної реєстрації прав відповідно до повноважень Міністерства юстиції України, визначених Законом.

Позивачем -1 також було подано суду пояснення на відзив відповідача.

Так, Київська обласна рада в них посилається на те, що Міністерство юстиції України не мало права приводити у відповідність власні нормативно-правові акти до Постанови Кабінету Міністрів України №979 від 21.11.2018 року «Про внесення змін до порядку акредитації суб'єктів державної реєстрації та моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації» шляхом визнання наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року № 1098/5 таким, що втратив чинність.

Посилання відповідача на те, що значна кількість порушень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснюється державними реєстраторами відокремлених підрозділів (філій) акредитованих суб'єктів, є загальним та ніяким чином не доводить, що саме державними реєстраторами Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва були допущені будь-які порушення чинного Законодавства, що могло, як наслідок, призвести до анулювання доступу до державних реєстрів.

Отже, Міністерство юстиції України мало ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для застосування такого дисциплінарного стягнення, як тимчасове блокування доступу чи анулювання доступу до Державного реєстру прав.

Також позивач-1 наголошував на тому, що поданому відзиві відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що наказ Міністерства юстиції України від 27.11.2018 року № 3716/5 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року №1098/5» приймався ним у чіткій відповідності до чинного законодавства та жодним чином не спростовано доводи, що викладені в позовній заяві.

07.02.2019 року відповідачем подано заперечення на пояснення позивача.

В них Міністерство юстиції України зазначає, що 09.01.2018 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла заява комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» про акредитацію державної реєстрації з доданими документами, якою, зокрема повідомлено й про інституційну готовність філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва.

За результатами розгляду вказаної заяви комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Міністерством юстиції України, на підставі висновку Комісії, прийнято наказ від 09.01.2018 року №64/5 «Про акредитацію комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» як суб'єкта державної реєстрації» (далі - наказ №64/5) та акредитовано комунальне підприємство Київської обласної ради «Готово», як суб'єкта державної реєстрації у сферах державної реєстрації у повному обсязі.

Разом з тим 29.11.2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.11.2018 року №979 (далі - Постанова №979), прийнята з метою запобігання проявам «рейдерства», якою внесені зміни до Порядку №1130.

Відповідно до прийнятих Урядом змін до Порядку №1130 виключено положення щодо можливості здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та бізнесу відокремленими підрозділами (філіями) юридичних осіб публічного права.

Враховуючи вищевказані зміни відповідачем і було прийнято оскаржуваний наказ №3716/5.

З метою реалізації наказу №3716/5 технічним адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Мін'юсту, анульовано доступ державним реєстраторам відокремлених підрозділів (філій) юридичних осіб публічного права згідно з переліком, що додається до Наказу, шляхом скасування ідентифікаторів доступу таких користувачів до Єдиних та Державних реєстрів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України та об'єднано дану адміністративну страву зі справою № 640/923/19 за позовом КП Київської обласної ради «ГОТОВО» (далі - позивач-2) до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.11.2018 року № 3716/5 "Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року №1098/5".

Позивач -2 обґрунтовуючи позов посилався на те, що для ухвалення рішення, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора чи суб'єктів держаної реєстрації прав порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України повинно було ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для застосування такого дисциплінарного стягнення, як тимчасове блокування доступу чи анулювання доступу до Державного реєстру прав.

У той же час при прийнятті оскаржуваного наказу відбулося анулювання доступу суб'єкта державної реєстрації прав, КП КОР «Готово» до Державного реєстру прав без проведення процедури визначеної законодавством і відповідно до чинного законодавства оскаржуваний нормативно-правовий акт підлягає визнанню нечинним.

Також позивач-2 наголошує на тому, що анулювання реєстраторам КП КОР «ГОТОВО» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань загалі є створенням перешкод та незаконним втручанням у діяльність суб'єкта господарювання.

28 лютого 2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство Київської обласної ради «Готово» зареєстровано 16.06.2009 року (номер запису 0006134) за адресою: 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Матросова, будинок 11.

Засновником вказаного підприємства є Київська обласна рада.

Позивач-2 має відокремлений підрозділ - Філія комунального підприємства Київської обласної ради «Готово», розташований за адресою: 01010, місто Київ, Печерський район, вул. Генерала Алмазова, будинок 11.

До видів діяльності комунального підприємства за КВЕД віднесено, зокрема, 82.11 Надання комбінованих офісних адміністративних послуг.

Наказом Міністерства юстиції України №64/5 від 09.01.2018 року Комунальне підприємство Київської обласної ради «Готово» було акредитовано, як суб'єкта державної реєстрації у сферах державної реєстрації у повному обсязі.

Наказом Міністерства юстиції України №3716/5 від 27.11.2018 року визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року № 1098/5 «Про врегулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць», Міністерстві юстиції України 13 квітня 2016 року за № 543/28673.

Вказаним наказом установлено, що заяви та документи, які подані для проведення на розгляді у відокремлених підрозділах (філіях) юридичних осіб публічного права, за якими не прийнято рішень та не видано результатів надання адміністративних послуг на день набрання чинності цим наказом, розглядаються суб'єктами державної реєстрації - юридичними особами публічного права, якими створено відповідні відокремлені підрозділи (філії), у строки та у порядку, передбачених законодавством (п.2).

Пунктом 3 наказу визначено Департаменту державної реєстрації та нотаріату протягом трьох робочих днів з дня набрання чинності цим наказом:

1) забезпечити передання заяв, передбачених у пункті 2 цього наказу, за допомогою програмних засобів ведення Єдиних та Державних реєстрів держателем яких є Міністерство юстиції України;

2)надати технічному адміністратору Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, інформацію щодо переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких необхідно забезпечити технічну можливість суб'єктам державної реєстрації-юридичним особам публічного права розглядати заяви та документи, зазначені у пункті 2 цього наказу.

У той же час за пунктом 4 наказу Технічному адміністратору Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, належало вжити відповідних заходів для реалізації цього наказу, у тому числі у день набрання чинності цим наказом:

1) анулювати доступ державним реєстраторам відокремлених підрозділів (філій) юридичних осіб публічного права згідно з переліком, що додається, до Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, шляхом скасування ідентифікаторів доступу таких користувачів;

2) забезпечити технічну можливість розгляду заяв та документів, переданих суб'єктам державної реєстрації відповідно до пункту З цього наказу, у строки, передбачені законодавством, але не більше ніж на 35 робочих днів з дня набрання чинності цим наказом.

У додатку до наказу Міністерства юстиції України від 27.11.2018 року №3716/5 за підпунктом 1 пункту 4 визначено перелік відокремлених підрозділів (філій) юридичних осіб публічного права, до якого у пункті 78 включено Філію комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва.

Не погоджуючись з вказаним наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2018 року №3716/5 позивачі звернулися до суду з відповідними адміністративними позовами.

Надаючи оцінку доводам позивачів суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначає Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» №1160-IV від 11.09.2003 року (далі - Закон №1160-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1160-IV державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - це напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України;

У той же час, регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За частиною 1 статті 4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Стаття 12 ГК України визначає засоби державного регулювання господарської діяльності .

Зокрема, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності.

Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є:

державне замовлення;

ліцензування, патентування і квотування;

технічне регулювання;

застосування нормативів та лімітів;

регулювання цін і тарифів;

надання інвестиційних, податкових та інших пільг;

надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Отже, вказані правові норми визначають ознаки акту, за якими його акт можна віднести до регуляторного.

Зокрема, вони завжди спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання у спосіб, що передбачений ст.12 ГК України.

У той же час відповідно до приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 6 Закону №1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Акредитованим суб'єктом може бути юридична особа публічного права, у трудових відносинах з якою перебуває не менше ніж три державні реєстратори, та яка до початку здійснення повноважень у сфері державної реєстрації прав уклала:

договір страхування цивільно-правової відповідальності з мінімальним розміром страхової суми у тисячу прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених станом на 1 січня календарного року;

договір з іншим суб'єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом (у разі коли акредитований суб'єкт здійснює повноваження виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації прав).

Акредитація суб'єктів та моніторинг відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації здійснюються Міністерством юстиції України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як підтверджено матеріалами справи позивач-2 є суб'єктом державної реєстрації прав та нього поширює свою дію наказ Міністерства юстиції України від 27.11.2018 № 3716/5 «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року № 1098/5».

Вказаний наказ на переконання позивачів є регуляторним нормативно-правовим актом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, ним врегульовано питання здійснення діяльності (повноважень) чітко визначених у додатку суб'єктів в сфері державної реєстрації прав, до якої включено філію позивача.

Суд зазначає, що діяльність суб'єктів державної реєстрації прав - це делеговані державою повноваження щодо офіційного визнання та підтвердження від імені держави фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно наказ, як розпорядчий акт, що уповноважує певних суб'єктів на здійснення таких дій чи припиняє їх повноваження за своєю суттю не є засобом регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання, а відтак не здійснює правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, тобто він не є регуляторним актом.

З огляду на викладене, доводи позивачів про його прийняття з порушенням вимог Закону №1160-IV спростовуються вищенаведеним.

Як зазналося вище, акредитація суб'єктів та моніторинг відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації здійснюються Міністерством юстиції України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону №1952-IV).

Отже, на відповідача покладено лише повноваження щодо акредитації суб'єктів та їх моніторинг.

У той же час за приписами частини 5 статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.

На підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених в абзаці першому цієї частини (абзац 2 частини 5 ст.3 Закону №1952-IV)

На виконання вказаних повноважень, відповідачем 12.04.2016 року було видано наказ №1098/5 «Про врегулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць».

Суд звертає увагу, що вказані вище приписи абзацу другого надають право відповідачу визначати таку можливість, а не покладають на нього відповідний обов'язок.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, відповідачем було реалізовано свої дискреційні повноваження з цього приводу та визнано наказ №1098/5 таким, що втратив чинність, усунувши можливість акредитованих суб'єктів проводити державну реєстрацію права власності та інших речових прав в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць.

При цьому, на думку суду, відповідач не вийшов за межі своїх повноважень, а лише вчинив дії, спрямовані на забезпечення відповідності власних рішень, актам, що мають вищу юридичну силу.

Обґрунтовуючи необхідність прийняття такого рішення відповідач, зокрема, посилався на зміни, внесені Кабінетом Міністрів України до Порядку акредитації суб'єктів державної реєстрації моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації.

Судом встановлено, що відповідно до абзацу четвертого частини третьої статті 6 Закону №1952-IV постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1130 затверджено Порядок акредитації суб'єктів державної реєстрації та моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації (далі - Порядок), який визначав умови, підстави та процедуру проведення акредитації суб'єктів державної реєстрації, визначених Законами України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони), моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації і перелік документів, необхідних для її проведення.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що акредитація суб'єктів державної реєстрації та моніторинг відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації здійснюється Мін'юстом. Для забезпечення розгляду заяв про акредитацію суб'єктів державної реєстрації (далі - заява) та проведення моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації Мін'юстом утворюється постійно діюча комісія з питань акредитації суб'єктів державної реєстрації та моніторингу відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації (далі - комісія), положення про яку та склад якої затверджуються Міністерством.

В редакції Порядку, що діяла до прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, визначались вимоги до заяви зацікавленої особи, що подається до Мін'юсту, додатків до неї, та стосувалася можливості акредитації юридичних осіб публічного права, які мають відокремлений підрозділ (філію), що здійснюватиме повноваження у сферах державної реєстрації.

У той же час Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2018 року №979 внесені зміни Порядку, яким такі вимоги було виключено, отже фактично позбавлено відокремлені підрозділи (філії) юридичних осіб публічного права бути акредитованими суб'єктами із здійснення повноважень у сферах державної реєстрації, що підтверджує доводи відповідача та свідчить про обґрунтованість прийняття ним оскаржуваного рішення.

За вказаних обставин, на думку суду є правомірним і рішення відповідача щодо анулювання доступу державним реєстраторам відокремлених підрозділів (філій) юридичних осіб публічного права шляхом скасування ідентифікаторів доступу таких користувачів, оскільки останні позбавлені уповноваженим органом - Кабінетом Міністрів України можливості здійснювати реєстраційну діяльність, як повноважень, що держави.

Суд також зазначає про помилковість доводів позивачів про те, що скасування акредитації філії позивача-2 можлива лише за наслідками вчинення відповідачем дій, що передбачені пунктами 12-18 Порядку, за наслідком моніторингу відповідності акредитованого суб'єкта державної реєстрації вимогам акредитації, оскільки такий моніторинг може здійснюватися лише щодо суб'єктів, які наділені правом здійснювати таку діяльність.

У той же час таких прав філія позивача-2 була позбавлена вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України.

Одночасно суд звертає увагу на ту обставину, що прийняттю оскаржуваного рішення передувало складення пояснювальної записки та експертного висновку відповідачем, що також вказує на обґрунтованість такого рішення.

При цьому, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, позивачами не було доведено факту суперечності даного оскаржуваного наказу Конституції України, Законам України та іншим актам законодавства, як і порушення трудових прав працівників позивача-2, оскільки надання комбінованих офісних адміністративних послуг не є єдиним видом його господарської діяльності за КВЕД та Статутом комунального підприємства.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, відповідачем доведено, що при прийнятті наказу від 27.11.2018 № 3716/5 «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року № 1098/5» він діяв у відповідності до приписів ч.2 ст.2 КАС України, а відтак, такий наказ є правомірним та не може бути визнаний нечинним та/або скасованим.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову Київської обласної ради та Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» в повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивачі в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнені та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивачів на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 132, 134, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені адміністративного позову Київської обласної ради, Комунального підприємства Київської обласної ради "ГОТОВО" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.04.2019 року.