Справа № 440/140/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 р. м. ХарківСправа № 440/140/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року (суддя Супрун Є.Б.; м. Полтава) по справі № 440/140/19

за позовом ОСОБА_1

до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2019 позивач ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1І.) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації від 06.08.2018 №55-к "Про звільнення ОСОБА_1І.", поновлення її на посаді начальника фінансового управління Решетилівської районної державної адміністрації, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв'язку з невідповідністю її вимогам п.п. 2, 11 ч. 5 ст. 160, ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду та відсутністю заяви про поновлення такого строку.

На усунення недоліків позивач надала, зокрема заяву, в якій просить позовну заяву вважати такою, що подана без порушення строків у встановлений законом термін.

Мотивуючи дану заяву, ОСОБА_1 зазначила, що позов фактично поданий нею 11.01.2019 з урахуванням строків, визначених ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, так як вона скористалася досудовим порядком вирішення спору відповідно до ст. 78 Закону України "Про державну службу".

Так, у визначений законом строк вона звернулася зі скаргою до Національного агентства України з питань державної служби. Відповідь від Міжрегіонального управління Нацдержслужби у Полтавській та Кіровоградській областях вона отримала лише 11.10.2018.

Зважаючи на ту обставину, що вона скористалася досудовим порядком вирішення спору, позивач вважає, що для обчислення строку звернення до суду підлягає застосуванню норма ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Тож з огляду на факт отримання відповіді від Міжрегіонального управління Нацдержслужби у Полтавській та Кіровоградській областях 11.10.2018, позивач вважає, що звернувшись до суду 11.01.2019, вона дотрималась тримісячного строку, визначеного ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Роз'яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що позивачем пропущено встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин.

При цьому, судом першої інстанції не прийнято посилання ОСОБА_1 на положення ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки право, за відновленням якого звернулася позивач до суду з даним позовом, безпосередньо пов'язане з правовідносинами у сфері публічної служби, а тому строки звернення, відповідно до правил конкуренції норм, врегульовані спеціальною нормою, якою в даному випадку є норма ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, а саме: ч. ч. 1, 4, 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 78 Закону України «Про державну службу», просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує, що вона скористалася досудовим порядком вирішення спору про накладення дисциплінарного стягнення. У визначений законом строк позивач звернулася зі скаргою до Національного агентства України з питань державної служби. Відповідь від Міжрегіонального управління Нацдержслужби у Полтавській та Кіровоградській областях, відповідь на яку отримала лише 11.10.2018. Позивач вважає, що у даному випадку спеціальною нормою є Закон України «Про державну службу», статтею 78 якого встановлено, що скарга подається протягом 10 календарних днів після отримання рішення. Позивач вважає, що якби позовна заява подавалась відразу до суду, то строк би визначався 10 календарними днями, а оскільки нею було використано досудовий порядок вирішення спору і ч. 4 ст. 122 КАС України не містить виключень щодо подібних позовів, то строк звернення до суду з даним позовом дотримано.

На підставі положень ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обовязковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень (частина четверта статті 122 КАС).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина пята статті 122 КАС).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є спеціальним строком, який обмежується місячним терміном.

Так, із матеріалів справи слідує, що про існування розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації від 06.08.2018 № 55-к "Про звільнення ОСОБА_1І." позивачу було відомо станом на 16.08.2018 року (дата скарги, поданої до Національного агентства України з питань державної служби) (а.с. 12).

Водночас, вказане розпорядження оскаржено позивачем до суду лише 11.01.2019, тобто із значним пропуском встановленого спеціальним законодавством місячного строку.

В обґрунтування дотримання строків звернення з позовом до суду позивач посилається на те, що нею вжито заходи досудового врегулювання спору, на підтвердження чого надано копію листа Міжрегіонального управління Нацдержслужби у Полтавській та Кіровоградській областях від 08.10.2018 № 01-09/6-19/ТО-18 за результатами розгляду скарги від 16.08.2018, який отримано позивачем 11.10.2018.

Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 17 КАС України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом.

Статтею 78 Закону України «Про державну службу» (далі Закон № 889) передбачено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії "А" до суду, а категорій "Б" і "В" - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду.

Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що законом передбачено право вибору особи, яка оскаржує рішення про накладення дисциплінарного стягнення, щодо порядку оскарження такого рішення.

При цьому, звернення позивача до вищестоящого органу зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав, що не перешкоджало позивачу звернутися до суду із даним позовом в установлений законом строк звернення до суду у справах щодо звільнення з публічної служби (в т. ч. щодо оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби) - один місяць.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилання ОСОБА_1 на положення ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки право, за відновленням якого звернулася позивач до суду з даним позовом, безпосередньо пов'язане з правовідносинами у сфері публічної служби, а тому строки звернення, відповідно до правил конкуренції норм, врегульовуються спеціальною нормою, якою в даному випадку є норма ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що скорочені строки оскарження, передбачені частиною пятою статті 122 КАС, слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників, які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи, та функціональної діяльності органу, з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, за законом вони мають право на таку «обізнаність», що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

Водночас, слід зазначити, що пропуск строку передбаченого частиною пятою статті 122 КАС не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Також необхідно зауважити, що відповідно до змісту положень статті 122 КАС особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси, повинна подати відповідну позовну заяву у визначений законодавством строк, а у випадку його пропуску з поважних причин в найкоротший час після того, як відпали обставини, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Наведені позивачем обставини мають суб'єктивний характер та пов'язані з обраним способом зясування підстав законності звільнення її з посади, та не мають відношення до прав або можливостей звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення щодо звільнення з публічної служби.

Позивач свідомо попередньо обрала зазначений вище спосіб захисту свого порушеного права, який не приніс очікуваного результату, та, дочекавшись спливу тримісячного строку з моменту отримання відповіді Міжрегіонального управління Нацдержслужби у Полтавській та Кіровоградській областях на подану скаргу, звернулась до суду з даним позовом.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки позивачем протягом більше ніж 5 місяців не ставилося перед судом питання щодо правомірності її звільнення з публічної служби, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірного наказу матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Статтею 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу (пункт 9).

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частини 6, 8 статті 169 КАС України).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано виніс ухвалу від 07.02.2019 року про повернення позовної заяви у звязку із пропуском встановленого законом строку звернення до суду з відповідним позовом та відсутністю поважних причин для його поновлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 по справі № 440/140/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4