Справа № 821/347/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/347/16
Головуючий в 1 інстанції: Дмитрієва О.О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2016 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, у якій позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, яке оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 (в тому числі додатки до нього), в частині про застосування наслідків нікчемності правочину (договору) до банківського вкладу (депозиту) договору "Лояльний" № 007-21061-020215 у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_2.

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо не включення відомостей про ОСОБА_2 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 007-21061-020215 "Лояльний" у гривнях від 02.02.2015, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_2.

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича внести додаткову інформацію до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про ОСОБА_2 за договором вкладу (депозиту) "Лояльний" № 007-21061-020215 у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між нею та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором вкладу (депозиту) "Лояльний" № 007-21061-020215 у гривнях від 02.02.2015, що укладений між нею та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк".

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її банківські вклади є пасивами банку, а не активами, з якими було оголошено заборону здійснювати будь-які операції після визнання банку проблемним. Враховуючи те, що стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" регулює правовідносини по збереженню активів банку, запобіганню втрати майна та збитків банку, а кошти є пасивом банку, то дані кошти не є майном банку і не впливають на його збитковість. Пункт 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону не може застосовуватись до укладених з позивачем правочинів, оскільки стосується майна (активів) банку, а кошти за правочинами не є майном банку. Отже, обставин, які передбачені даним пунктом для визнання правочину нікчемним у випадку із правочином позивача не існувало.

Ухвалою суду від 19.12.2018 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, яке оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 (в тому числі додатки до нього), в частині про застосування наслідків нікчемності правочину (договору) до банківського вкладу (депозиту) договору "Лояльний" № 007- 21061-020215 у гривнях від 02.02.2015, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_2, на підставі п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України у зв'язку з неналежністю спору до справ адміністративної юрисдикції.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду від 19.12.2018 року - скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову в цій частині. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що закриття провадження в частині позовних вимог, перешкоджає судовому провадженню у справі, порушує права та інтереси позивача, оскільки перешкоджає позивачу у отриманні гарантованого відшкодування за вкладом. Позивач не погоджується з позицією ВП Верховного суду про внутрішньобанківську правову природу Наказу Відповідача № 813 від 16.09.2015 року та з твердженням, що сфера застосування цього Наказу обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. Кріт того вказав, що ані ЦК України, ані жоден Закон України, не передбачають можливість реалізації відповідачем по відношенню до майна позивача наслідків нікчемності договору шляхом самовільного списання коштів з рахунку, з тих причин, що у цієї особи, відповідача, є фізичний доступ до майна позивача. Позивач наполягає, що будь-які операції на його рахунку без його доручення, як власника коштів, є протизаконними та не можуть бути виконані без відповідного рішення суду ні за рішеннями будь-яких Комісій, ні за рішеннями будь-якої уповноваженої особи.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання позову на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, яке оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 (в тому числі додатки до нього), в частині про застосування наслідків нікчемності правочину (договору) до банківського вкладу (депозиту) договору "Лояльний" № 007- 21061-020215 у гривнях від 02.02.2015, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що правова природа оскаржуваного рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення уповноваженої особи Фонду в частині визнання правочину (операції) нікчемним не можуть розглядатися у судах (в тому числі у господарських).

Колегія суддів погоджується з висновком суду з наступних мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 у справі № 815/5392/16 (провадження № 11-465апп18) зазначила, що згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI) Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" і видане згадане рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Відповідна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, №910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 910/17448/16 від 16 травня 2018 року.

Також, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначає, оскільки рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб внаслідок прийняття цього рішення. Звідси права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

В зв'язку з чим, Велика Палата Верховного Суду робить висновок, що правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення уповноваженої особи Фонду в частині визнання правочину (операції) нікчемним не можуть розглядатися у судах (в тому числі у господарських), і вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 109 КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017 р., в частині вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене вище, правове регулювання цих правовідносин, суд дійшов правильного висновку, що провадження у справі щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, яке оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 (в тому числі додатки до нього), в частині про застосування наслідків нікчемності правочину (договору) до банківського вкладу (депозиту) договору "Лояльний" № 007-21061-020215 у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_2, - підлягає закриттю.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 25.04.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.