Справа № 820/792/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 р. № 820/792/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 820/792/18 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 17624,93 грн (в тому числі за податковим зобов'язанням - 14099,94 грн, штрафні санкції - 3524,99 грн);

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 19583,75 грн (в тому числі за податковим зобов'язанням - 15667,0 грн, штрафні санкції - 3916,75 грн);

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 1468,74 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,0 грн;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.10.2017 №Ф- у розмірі 17233,23 грн зі сплати єдиного внеску;

- скасувати рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1723,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні рішення ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 9878/20-40-13-15/НОМЕР_6 від 15.08.2017, а тому є протиправними й такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2018 адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення - задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 17624,93 грн (в тому числі за податковим зобов'язанням - 14099,94 грн, штрафні санкції - 3524,99 грн). Скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 19583,75 грн (в тому числі за податковим зобов'язанням - 15667,0 грн, штрафні санкції - 3916,75 грн). Скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 1468,74 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.10.2017 № Ф- у розмірі 17233,23 грн зі сплати єдиного внеску. Скасовано рішення від 05.10.2017 № НОМЕР_5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1723,32 грн.

Постановою Верховного Суду від 21.12.2018 по справі № 820/792/18 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2018 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

30.01.2019 дана справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 адміністративну справу № 820/792/18 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення прийнято до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

В липні серпні 2017 року фахівцями контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

За наслідками проведеної перевірки складено акт № 9878/20-40-13-15/НОМЕР_6 від 15.08.2017, за висновками якого встановлено наступне: порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 15667,0 грн. за листопад 2016 року; порушення п.п. «є» п. 176.1 ст. 176, п. 177.2, п.п. 177.4.1 п. 177.4, р.р. 177.5.3 п. 177.5 Податкового кодексу України, в звязку з чим встановлено заниження суми податкового зобовязання за 2016 рік з податку на доходи фізичних осіб у сумі 14099,94 грн; порушення абз.1 п. 2 ст.7, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" - заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за 2016 рік в сумі 17233,23 грн; порушення п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України не нарахування та перерахування військового збору з сум чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік в сумі 1174,99 грн; порушення п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16, п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України в результаті ненадання платником книги обліку доходів та витрат за період, що перевірявся, за що накладається штраф.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

- № НОМЕР_1, яким позивачу нараховано грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 17624,9 грн., в тому числі за основним платежем 14099,94 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3524,99 грн;

- № НОМЕР_2 від 05.10.2017, яким позивачу нараховано грошове зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 19583,75 грн, в тому числі за основним платежем 15667,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3916,75 грн;

- № НОМЕР_3 від 05.10.2017, яким позивачу нараховано грошове зобовязання з військового збору в сумі 1174,99 грн, а також штрафні (фінансові) санкції в розмірі 293,75 грн;

- № НОМЕР_4 від 05.10.2017, яким застосовано адміністративно - господарські санкції (штраф) в розмірі 510,00 грн.

Крім того контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування № НОМЕР_7 від 05.10.2017, відповідно до якої позивача зобовязано сплатити недоїмку з вказаного вище внеску в загальному розмірі17233,23 грн, а також прийнято рішення № НОМЕР_5 від 05.10.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 17233,23 грн.

Підставою для винесення податковим органом спірних рішень слугував висновок про нереальність господарських операцій між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Трейдер Вікторі", у зв'язку з чим, у позивача не було підстав для податкового обліку таких господарських операцій із вказаним контрагентом.

Також, фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області встановлено, що підприємством під час перевірки не надано книгу доходів та витрат.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.

07 листопада 2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Трейдер Вікторі" укладено договір поставки № 17, відповідно до якого позивач (покупець) придбав товар (пиловник хвойний, сосна, будівельні матеріали) згідно специфікації та зобовязався оплатити придбаний товар.

Виконання укладеного договору підтверджується наданими позивачем до суду доказами, а саме: копіями специфікацій до договору (а.с. 62-64), рахунків-фактур (а.с. 65-67), видаткових накладних на товар (а.с. 68-70), платіжного доручення про сплату товару (а.с . 71).

Також, судом встановлено, що у звязку з наявними між сторонами господарськими операціями ТОВ "Трейдер Вікторі" на адресу позивача виписано податкові накладні: № 41 від 17.11.2016, № 101 від 22.11.2016, № 231 від 29.11.2016 (а.с. 72-74).

Подальший рух придбаних товарів підтверджено доказами, за якими вбачається їх продаж ПАТ "Завод "Південкабель" в межах власної господарської діяльності позивача згідно договору № 10 від 01.05.2016 (а.с. 75-77).

Так, зокрема, позивач в обґрунтування доводів про використання придбаного у вказаного контрагенту товару надав копії накладних, товарно-транспортних накладних, виписаних покупцям податкових накладних на придбаний товар, договорів на перевезення, з яких судом вбачається, що придбаний позивачем у ТОВ "Трейдер Вікторі" використано у господарській діяльності позивача.

Також, позивачем до матеріалів справи надано копії доказів про сплату за товар грошовими коштами, з яких слідує, що товар, поставлений за укладеними договорами та на підставі видаткових накладних був сплачений грошовими коштами.

Суд зазначає, що відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Джерелом відомостей для заповнення звіту про фінансові результати є дані регістрів бухгалтерського обліку, що містять інформацію про доходи, витрати, прибуток, збитки та сукупний дохід.

Згідно з ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що первинні документи, надані позивачем на підтвердження взаємовідносин із ТОВ "Трейдер Вікторі", за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, спричинили втрату ними юридичного статусу первинних документів, контролюючим органом не доведено.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд вважає, що документи, надані позивачем, мають всі обовязкові реквізити, зокрема, дату, місце складення документу, результат проведених робіт, підписи повноважних осіб, підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом.

За викладених обставин, суд вважає, що спірні господарські операції позивача були пов'язані з господарською діяльністю позивача, спричиняючи зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтоване та правомірне формування позивачем даних податкового обліку по господарським взаємовідносинам з взаємовідносин із ТОВ "Трейдер Вікторі".

Щодо посилань податкового органу на ту обставину, що операції ТОВ "Трейдер Вікторі" з придбання та реалізації товарів/послуг не має можливості підтвердити у зв'язку з тим, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру податкових накладних підприємством не залучалися суб'єкти господарювання для транспортування товару, його зберігання, оренди нежитлових приміщень, у ТОВ "Трейдер Вікторі" відсутні трудові ресурси, суд зазначає наступне.

Контрагент позивача не позбавлений права залучати матеріально-технічні та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності.

Крім того, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Така ж правова позиція зазначена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі № К/800/36098/13 та від 29.01.2014 № К/9991/81114/11.

Зокрема, суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Також, суд критично ставиться до посилань податкового органу на те, що ОСОБА_4, який підписував документи від імені ТОВ "Трейдер Вікторі" не мав відношення до його господарської діяльності, як на підставу не здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, виходячи з наступного.

Вказані твердження контролюючого органу базуються лише на письмових поясненнях, які на думку суду не можуть слугувати доказом підтвердження фіктивних відносин між вказаними вище підприємствами.

Суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів відкриття кримінальних проваджень відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено ст. 177 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Перелік витрат, дозволений для віднесення фізичними особами-підприємцями до витратної частини обліку, встановлений п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 01.01.2015р.) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Кодексу.

Згідно з п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, надання послуг, та інші витрати беруться для визначення обєкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2,138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податків.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначенні об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачені правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом І цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015р.) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Щодо порядку формування податкового кредиту з податку на додану вартість суд зауважує, що пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум по, податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.2 ст198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх по використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов'язкове соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі Закон № 2464-VI) із змінами та доповненнями.

Зокрема, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток) ( п.п.7.1.2 п.7.1 ст.7 Закону України № 2464-VІ ).

Згідно з п.4 та п.5 ч. 1 ст.1 Закону України № 2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Статтею 6 Закону України № 2464-VІ визначені права та обов'язки платника єдиного соціального внеску, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний соціальний внесок.

Відповідно до п.2 ст.7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування ) та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності , що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, у якому отримано дохід (прибуток).

Порядок справляння військового збору визначено п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України із змінами, внесеними Законом України від 31.07.2014р. № 1621-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України", який набрав чинність з 03.08.2014.

Так, згідно з нормами п. 16-1 цього Кодексу встановлено наступне, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором з 1 січня 2015 року є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а саме: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерелом їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи (прибуток), що отримані з джерел за межами України. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Таким чином, контролюючий орган правомірно посилався на наведені вище норми податкового законодавства, зокрема Податкового кодексу України, проте, дійшов невірного висновку про їх порушення позивачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач при винесенні податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 05.10.2017, податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 05.10.2017, податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 05.10.2017, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 05.10.2017, рішення № НОМЕР_5 від 05.10.2017 про застосування штрафних санкцій діяв з порушенням норм чинного законодавства України, а тому вказані рішення є протиправними й незаконними та є такими, що підлягають скасуванню.

Щодо правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 05.10.2017 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,0 грн, суд вказує наступне.

З вказаного рішення вбачається, що відповідачем нараховано штраф підприємству за порушення п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України внаслідок відсутності книги обліку доходів і витрат.

Так, судовим розглядом встановлено, що дійсно, як при проведенні перевірці, так і до суду платником податків не надано вказану книгу обліку доходів і витрат.

Протилежного позивачем не доведено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що 05.04.2019 представником позивача надано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій у позовних вимогах відсутнє податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 05.10.2017.

Таким чином, вказаний факт може фактично підтверджувати ту обставину, що підприємство погодилось із прийнятим рішенням податкового органу.

Поряд з цим, враховуючи те, що на момент подачі даної заяви судом закінчено підготовче провадження та розпочато слухання справи по суті, керуючись положеннями ст. 47 КАС України суд не прийняв заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про правомірність винесеного Головним управлінням ДФС у Харківській області податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 05.10.2017, а тому, підстави для його скасування - відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (місцезнаходження - вул. Академіка Павлова, буд. 311 А, кв. 53, м. Харків, 61168, ідентифікаційний код - НОМЕР_6) до Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 39599198) про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № НОМЕР_1 від 05.10.2017 з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 17624 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн 93 коп.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № НОМЕР_2 від 05.10.2017 з податку на додану вартість в загальному розмірі 19583 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три) грн 75 коп.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № НОМЕР_3 від 05.10.2017 з військового збору у розмірі 1468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім) грн 74 коп.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області № Ф- від 05.10.2017 з єдиного внеску в загальному розмірі 17233 (сімнадцять тисяч двісті тридцять три) грн 23 коп.

Скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області № НОМЕР_5 від 05.10.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в загальному розмірі 1723 (одна тисяча сімсот двадцять три) грн 32 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний код - НОМЕР_6) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (ідентифікаційний код - 39599198) судовий збір у розмірі 698 (шістсот дев'яносто вісім) грн 62 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Суддя А.С. Мороко