Справа № 807/1126/16
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1777/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Глушка І.В., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_2, м. Ужгород) у справі №807/1126/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ від 21.02.2014 року № 12/17-2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 (Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сторожниця, вул. Колоскова, 21, код НОМЕР_1) до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Загорська, 10 А, код 39595916) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 21 лютого 2014 року № 12/17-2 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 105148,16 грн. (за основним платежем 83982,53 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 21165,63 грн.) частково в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 31065,02 грн. (за основним платежем 24852,02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6213,00 грн.). В задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу за вх. №К-8551/19 від 19 квітня 2019 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права. Відповідач вважає, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що 21.01.2014 року Ужгородською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб до бюджету за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. В ході перевірки встановлено порушення позивачем: пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік з порушенням порядку декларування доходів; пп.164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164 ПК України, в зв'язку з чим, донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 83982,53 грн.

За наслідками перевірки складено акт за № 75/17-2/НОМЕР_1 та винесено податкове повідомлення-рішення від 21.02.2014 року № 12/17-2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 105148,16 грн.

Як видно із наявного в матеріалах справи акту перевірки, підставою для її проведення стала інформація отримана з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ГУ ДФС України про суми виплачених доходів протягом 2012 року у вигляді додаткового блага за ознакою "126". Інформація про суму отриманих доходів у вигляді додаткового блага підтверджена листом ТОВ "Кей-Колект" від 19.12.2013 року № 2245/10, повідомленням про анулювання боргу гр. ОСОБА_1 Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до органів ДФС податкових декларацій встановлено, що податкова декларація про майновий стан і доходи платника податків фізичної особи ОСОБА_1 за 2012 рік до Ужгородської ОДПІ не подавалася. Перевіркою достовірності відображених у додатку 7 до податкової декларації відомостей щодо перерахунку податку на доходи фізичних осіб встановлено, що згідно наявної податкової інформації платник податків фізична особа ОСОБА_1 у перевіряємому періоду отримала дохід, який згідно з пп.164.2.17 "д" п.164.2 ст. 162 ПК України, підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік. Таким чином, внаслідок виявленого перевіркою порушення пп.164.2.17 "д" п.164.2 ст. 162 ПК України фізичній особі ОСОБА_1 донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі 83982,53 грн.

Предметом спірних правовідносин є саме питання оподаткування прощеного ОСОБА_1 боргу в сумі 495277,24 грн. податком на доходи осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 167 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації (підпункт "д" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Наведеною нормою ПК прямо передбачено обовязок платника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обовязку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Однак, відсутність у вказаній нормі ПК конкретизації, які саме складові анульованого (прощеного) боргу вважаються додатковим благом для цілей оподаткування в розумінні Податкового кодексу України, призводила до неоднакового її тлумачення податковими органами та, відповідно, неоднозначного застосування.

Зазначену прогалину було усунено шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Згідно з пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

з 01 січня 2015 року у ПК України чітко закріплено, що під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, а отже, в цю суму не включаються проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з пп. 162.2.17 п. 16.2 ст. 162 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, визначений пп. 162.2.17 п.16.2 ст.162 ПК України, є вичерпним. Згідно з пп. "б" пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Взявши до уваги наведені вище норми законодавства, слід зазначити, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Суд апеляційної інстанції врахувавши зазначені вище норми, вважає, що ОСОБА_1 повинна була подати річну декларацію про доходи за 2012 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага з суми прощеного боргу (тіла кредиту), та нарахувати податкові зобовязання, чого ним зроблено не було, при цьому, відповідач, встановивши неподання ОСОБА_1. податкової декларації про доходи за 2012 рік та самостійно визначаючи платнику податків грошові зобовязання, до такого розрахунку повинен був включити прощені банком суми основного боргу, без урахування процентів.

В матеріалах справи відомості щодо складових суми прощеного банком боргу були відсутні.

Ухвалою суду першої інстанції від 14.11.2018 року від ТОВ "Кей-Колект" було витребувано повний розрахунок списання заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням виду боргу (сума основаного боргу, проценти, пеня, штраф та інше).

Згідно з розрахунком анульованої заборгованості по кредитному договору № 0 від 26.03.2008 року станом на 20.06.2012 року, загальний розмір списаної (анульованої) заборгованості становить 495277,24 грн., з яких: 78677,06 дол. США (що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становило 628629,70 грн.), з яких: 1) тіло кредиту 43677,06 дол. США (що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становило 349088,90 грн.); 2) нараховані відсотки (13199,16 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становило 105494,29 грн.); 3) пеня (5091,53 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становило 40694,05 грн.), відтак, дохід платника податку на суму кредиту, прощену (анульовану) банком, становить 349088,90 грн. та саме ця сума включається в оподатковуваний доход платника податку.

Згідно п.167.1 ст.167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри, а у разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державний бюджет на 2012 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2012 року становив 1073,00 грн., відтак, розрахунок ставки податку на доходи фізичних осіб з суми прощеного боргу становить:

- десятикратний розмір мінімальної заробітної плати: 10 * 1073,00 = 10730,00 грн.

- сума податку за ставкою 15 відсотків: 10730,00 грн. * 15% = 1609,50 грн.

- сума оподаткованого доходу за ставкою 17 відсотків: 349088,90 грн. 10730,00 грн. = 338358,90 грн.

- сума податку за ставкою 17 відсотків: 338358,90 грн. * 17% = 57521,01 грн.

- загальна сума податку: 1609,50 грн. + 57521,01 грн. = 59130,51 грн.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що дохід у вигляді додаткового блага сплачується лише з суми прощеного боргу (тіла кредиту), суд дійшов висновку про те, що правомірним є нарахування ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за ставкою, визначеною ст. 167 ПК України, у розмірі 59130,51 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність оскарженого податкового повідомлення - рішення Ужгородської ОДПІ від 21.02.2014 року № 12/17-2 в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 74083,14 грн.(з яких, основний платіж 59130,51 грн., штрафні (фінансові) санкції 14950,63 грн.), тому вимоги позову про визнання протиправним та скасування рішення в цій частині не відповідають вимогам законодавства та встановленими судами обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №807/1126/16 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини пятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст постанови складений 25 квітня 2019 року.