Справа № 440/397/19
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/397/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Дубінчина О.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі позивач, ОСОБА_4В.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1744-50 від 13 листопада 2018 року /а.с. 6-11/.

В обґрунтування позовної вимоги позивач вказує на протиправність прийнятого щодо нього рішення з огляду на те, що протягом 2016-2017 років та десяти місяців 2018 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування сплачений ним як фізичною особою-підприємцем в рамках підприємницької діяльності. З урахуванням цього факту сплати єдиного внеску позивач вважає, що не дивлячись на те, що він здійснює незалежну професійну діяльність як арбітражний керуючий, він законодавчо не обтяжений обов'язком сплати єдиного внеску за кожен зареєстрований за ним вид діяльності, оскільки в такому випадку матиме місце подвійна сплата єдиного внеску.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи /а.с. 2-4/.

У відзиві на позовну заяву /а.с. 68-70/ відповідач зазначає, що позивач перебуває на обліку як фізична особа підприємець з 15 січня 1998 року та як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, з 25 липня 2013 року. Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є як фізичні особи-підприємці (пункт 4), так і особи, які провадять незалежну професійну діяльність (пункт 5). Звільнення від сплати єдиного внеску передбачено частиною 4 статті 4 вказаного Закону лише для фізичних осіб-підприємців за умови, що вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. А тому позивач не звільнений від обовязку сплачувати єдиний внесок як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого.

У відповіді на відзив /а.с. 79-80/ позивач зазначає, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» не передбачений.

У судовому засіданні 26 лютого 2019 року представник позивача підтримав підстави та вимоги заявленого позову, а представники відповідача заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. З метою отримання додаткових доказів у справі у судовому засіданні оголошено перерву до 20 березня 2019 року.

У письмових поясненнях /а.с.126-128/ представник позивача вказує, що оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно з Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» до нього не застосовуються положення частини третьої статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Також в матеріалах справи відсутні допустимі докази, які б доводили, що позивач окремо знаходиться на обліку як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність платник єдиного внеску.

11 березня 2019 року відповідачем подано до суду заперечення /а.с.102-103/, проте у судовому засіданні 20 березня 2019 року представник позивача наполягав не приймати заперечення до розгляду у звязку з порушенням строку їх подання. З огляду на це, судом встановлено для відповідача новий строк для подання заперечень та оголошено перерву до 18 квітня 2019 року (у період з 25 березня 2019 року по 07 квітня 2019 року суддя Слободянюк Н.І. перебувала у відпустці).

22 березня 2019 року відповідачем подано заперечення /а.с.150-151/, в яких він зазначає, що позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 15 січня 1998 року, а як самозайнята особа-арбітражний керуючий з 25 липня 2013 року і подає до контролюючого органу різні види податкових декларацій. Єдиний внесок, що підлягає сплаті особою, яка провадить незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, позивачем не сплачено, у звязку з чим на підставі даних інтегрованої картки винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу. До заперечень відповідачем додано довідку про взяття на облік платника податків з 15 січня 1998 року, довідку про взяття на облік платника податків з 15 січня 2001 року, витяг з АІС «Податковий блок» щодо встановлення позивачу ознаки незалежної професійної діяльності з 25 липня 2013 року, розрахунок заборгованості та інтегровану картку за платежем 71040000 /а.с. 152-161/.

У додаткових письмових поясненнях /а.с. 164 - 179/ позивач акцентує увагу на тому, що відповідач не надав належних та допустимих доказів взяття позивача на облік як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність,- платника єдиного внеску.

Також позивачем надана заява про здійснення розподілу судових витрат /а.с. 180/, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8225,00 грн та витрати на сплату судового збору у сумі 768,40 грн. До заяви доданий доказ її направлення відповідачу 15 квітня 2019 року.

У судовому засіданні 18 квітня 2019 року оголошено перерву до 19 квітня 2019 року з метою надання часу відповідачу ознайомитися з заявою про здійснення розподілу судових витрат та висловити свою думку з приводу заявлених судових витрат, а також зобовязано відповідача надати суду належний та допустимий доказ взяття позивача на облік як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.

19 квітня 2019 року відповідачем надано до суду заперечення на клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заяву (для самозайнятих осіб) ОСОБА_4, довідку про взяття на облік платника податків* від 25 липня 2013 року № 054 з додатковими поясненнями /а.с. 193 - 196/.

У судове засідання 19 квітня 2019 року представники учасників справи зявилися та підтримали раніше оголошені ними доводи.

Заслухавши пояснення представників учасників справи та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_4 зареєстрований фізичною особою підприємцем з 15 січня 1998 року (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0001864) /а.с. 96, 27/ та взятий на облік як платник податків з 11 січня 2001 року /а.с. 153-154, 45, 27/.

ОСОБА_4 перебуває на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 3 групи та здійснює підприємницьку діяльність за такими зареєстрованими видами: 55.10 «Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення»; 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна»; 69.10 «Діяльність у сфері права» /а.с. 94-95/, що підтверджується даними податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2016 рік /а.с. 50-51/, за 2017 рік /а.с. 53-54/, за 2018 рік /а.с. 47-48/, поданими ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Полтавській області /а.с. 49, 52, 46/.

Також ОСОБА_4 є арбітражним керуючим (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) відповідно до свідоцтва № 1358 від 22 липня 2013 року /а.с. 16/ та за поданою ним заявою /а.с. 195/ взятий на облік як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, 25 липня 2013 року /а.с. 194, 108, 6/ та здійснює діяльність за зареєстрованим видом: 70.22 «Консультування з питань комерційної діяльності й керування» /а.с. 95/, що підтверджується даними податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016 рік, за 2017 рік, поданими ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Полтавській області /а.с. 55-61/. Строк подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік на час розгляду справи судом ще не настав.

У позовній заяві ОСОБА_4 визнав, що нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснював як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування (за 2016 рік у сумі 3797,64 грн; за 2017 рік у сумі 8448,00 грн; за січень-жовтень 2018 року - у сумі 8190,60 грн) /а.с. 6, 41-44, 119-125/.

Нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, ОСОБА_4 не здійснював, у звязку з чим йому направлено Головним управлінням ДФС у Полтавській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1744-50 від 13 листопада 2018 року /а.с. 23/.

Вважаючи, що у нього відсутній обовязок по сплаті єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від проведення незалежної професійної діяльності арбітражного керуючого, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування цієї вимоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 4 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражні керуючі є субєктами незалежної професійної діяльності. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Отже, арбітражні керуючі є особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) незалежна професійна діяльність участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

З аналізу зазначеного положення вбачається, що фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), не може бути підприємцем у межах такої діяльності арбітражного керуючого.

Разом з тим, чинним законодавством не заборонено здійснювати одночасно підприємницьку (відмінну від діяльності арбітражного керуючого) діяльність, не заборонену законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) встановлено у статтях 178-179 Податкового кодексу України.

Так, вказаними статтями ПК України визначено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобовязані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу /пункт 178.1/. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу /пункт 178.2/. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобовязані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації ОСОБА_5 обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник ОСОБА_5 у разі обрання способу ведення ОСОБА_5 у паперовому вигляді /пункт 178.6/. Платник податку зобовязаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу /пункт 179.1/.

Оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців-платників єдиного податку визначено главою 1 (статті 291-300) розділу XIV Податкового кодексу України.

Так, вказаною главою Кодексу передбачено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою / пункт 291.3/. Дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу /пункт 292.13 статті 292/. Платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть ОСОБА_5 обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації ОСОБА_5 обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник ОСОБА_5, у разі обрання способу ведення ОСОБА_5 у паперовому вигляді/ підпункт 296.1.1 пункту 296.1 статті 296/. Платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду / пункт 296.3 статті 296/.

Таким чином, у разі, якщо фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, одночасно здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, така особа веде дві книги обліку доходів та витрат. ОСОБА_5 обліку доходів та витрат, затверджену наказом Міністерства доходів від 16 вересня 2013 року № 481, - для відображення доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, другу ОСОБА_5 - для обліку доходів від підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 19 червня 2015 року № 579.

За результатами звітного року такий платник податку подає дві декларації. Одну податкову декларацію про майновий стан і доходи для відображення доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, до 1 травня року, що настає за звітним періодом, та самостійно сплачує суму податкового зобовязання, зазначену в поданій податковій декларації до 1 серпня року, що настає за звітним періодом, за формою, затвердженою наказом ДФС України від 02 жовтня 2015 року № 859. Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, відображаються в іншій декларації Податковій декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця єдиного податку-фізичної особи-підприємця, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 19 червня 2015 року № 578, яка платниками єдиного податку подається протягом 40 календарних днів, що настають за останнім днем звітного (податкового) року.

Представник позивача не заперечував, що позивач здійснює як підприємницьку діяльність (за видами: 55.10 «Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення»; 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна»; 69.10 «Діяльність у сфері права»), так і незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого (за видом: 70.22 «Консультування з питань комерційної діяльності й керування» ), та у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_4 веде дві книги обліку доходів та витрат (від підприємницької діяльності та від незалежної професійної діяльності) та подає до органу доходів і витрат дві податкові декларації (з єдиного податку-фізичної особи-підприємця та про майновий стан і доходи).

Отже, позивачем ведеться окремий облік доходів/витрат, отриманих /понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності, та здійснюються окремо розрахунки з бюджетом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі-Закон № 2464-VI).

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI); особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (пункт 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI ).

Отже, законодавець розмежовує платників єдиного внеску та вказує такими як фізичних осіб-підприємців, так і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Цей обовязок в силу частини третьої статті 6 Закону № 2464-VI поширюється на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.

Пунктами 2, 3, частини першої статті 7 «База нарахування єдиного внеску» Закону № 2464-VI (в редакції Закону № 2148-VІІІ, що набрала чинності 11 жовтня 2017 року) встановлено, що єдиний внесок нараховується:

-для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобовязаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску /пункт 2 частини першої статті 7/;

-для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7).

З такого правового регулювання слідує, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, сплачують єдиний внесок незалежно від того, чи отримано у звітному кварталі або окремому місяці дохід (прибуток) від такої діяльності. У випадку відсутності доходу (прибутку) розмір єдиного внеску визначається на рівні мінімального страхового внеску.

Сума єдиного внеску для фізичних осіб підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, також не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції Закону № 2148-VІІІ, що набрала чинності 11 жовтня 2017 року) платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Позивачу як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, нараховано єдиний внесок за ІV квартал 2017 року та І-ІІІ квартали 2018 року у розмірі мінімального страхового внеску /а.с. 155/.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів /пункт 6 частини першої статті 1, частина третя статті 25 Закону № 2464-VI / .

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З огляду на те, що підприємницька діяльність у встановленому законодавством порядку позивачем не припинена, суд вважає, що позивач є платником єдиного внеску як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування (за пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI), та є платником єдиного внеску як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (за пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI), а відтак позивач зобовязаний сплачувати єдиний внесок, виходячи із тієї бази нарахування, яка встановлена для конкретного виду платника. При цьому суд зауважує, що в даному випадку не буде мати місце подвійний облік господарської діяльності, подвійне оподаткування доходів та подвійне нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, адже види діяльності позивача в рамках підприємницької діяльності та види діяльності позивача в рамках незалежної професійної діяльності не співпадають і позивач веде окремий облік сум доходів від здійснення підприємницької діяльності та від здійснення незалежної професійної діяльності і подає до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця та податкові декларації про майновий стан і доходи (як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність).

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини четвертої пункту 6.7 Розділу VІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Поняття «фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності» застосовується законодавством лише в Порядку обліку платників податків і зборів, тобто в цілях взяття на облік в органі ДФС з огляду на неможливість одночасного окремого (як фізичної особи-підприємця та як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність) взяття на облік однієї і тієї ж фізичної особи.

Проте така особливість взяття на облік особи, яка одночасно здійснює і незалежну професійну діяльність і підприємницьку діяльність, не звільняє особу від обовязку сплачувати обовязкові платежі (податки, збори, внески), які встановлені законом для платників фізичних осіб-підприємців, та платників осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Визначаючи фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, окремими платниками єдиного внеску та встановлюючи для них різні бази нарахування єдиного внеску, законодавець в основу критерію розмежування поклав вид діяльності та дохід, який отримує фізична особа-підприємець та особа, які провадить незалежну професійну діяльність, а також встановив для кожного із цих платників мінімальний розмір суми єдиного внеску.

Частиною першою статті 2 Закону № 2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на це, взяття на облік фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не позбавляє особу статусу платника єдиного внеску як фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування (за пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI), та як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність (за пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання протиправної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1744-50 від 13 листопада 2018 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 36039, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39461639) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1744-50 від 13 листопада 2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1