Справа № 640/22229/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України (далі - Відповідач, ДМС України) про:

- визнання неправомірним та скасування рішення ДМС України від 12.11.2018 року №391-18, відповідно до якого громадянину Таджикистану ОСОБА_2 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язання ДМС України прийняти рішення, яким визнати біженцем громадянина Таджикистану ОСОБА_2

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2019 року позовну заяву повернуто на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв'язку з тим, що на підтвердження повноважень адвоката Мельничука В.І. представляти в суді інтереси ОСОБА_2 до позовної заяви додано ордер від 18.12.2018 року серії КВ №747341, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 19.11.2018 року, однак копія договору додана не була, що позбавляє можливості встановити повноваження представника Позивача.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді і направити справу на новий розгляд. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що, по-перше, відповідно до законодавства України ордер є належним і достатнім документом, що посвідчує повноваження адвоката як представника, по-друге, повноваження представника підтверджуються виключно у визначеному Кодексом адміністративного судочинства України порядку, по-третє, на зворотній стороні доданого до позовної заяви оригіналу ордеру зазначено про відсутність обмежень у процесуальних повноваженнях адвоката.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ДМС України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів наголошує, що повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність договору про надання правової допомоги позбавляє суд процесуальної можливості встановити повноваження адвоката на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_5, а відтак подана позовна заява вважається такою, що підписана особою, яка не має право її підписувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 14.01.2019 року суд першої інстанції повернув позовну заяву з посиланням на те, що до неї не додано копії договору про надання правової допомоги від 19.11.2018 року, у зв'язку з чим неможливо встановити повноваження Мельничука В.І. на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відсутності можливості встановлення повноважень Мельничука В.І. на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2 та доводам Апелянта на їх спростування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Приписи ч. 1 ст. 57 КАС України визначають, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлюють, що ордер це письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Виходячи зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору і є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Згідно п. 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 року №36 (далі - Положення №36), ордер встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об'єднання (бюро) зобов'язані вказати на звороті ордера.

Крім того, п. 15 Положення № 36 встановлює, що ордер повинен містити посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм випливає, що виданий відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ордер є самостійним документом, що підтверджує повноваження представника.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №9901/736/18 та від 08.02.2019 року у справі №807/185/18.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання підписана Мельничуком В.І., який визначає себе як представник ОСОБА_2 На підтвердження своїх повноважень Мельничуком В.І. до позовної заяви було додано ордер на надання правової допомоги від 18.12.2018 року серії КВ №747341 (а.с. 9), який виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 19.11.2018 року. Крім того, зворотна сторона доданого до позовної заяви ордеру містить посвідчену підписом адвоката Мельничука В.І. відмітку про відсутність обмежень процесуальних повноважень згідно договору. Таким чином, виданий Мельничуком В.І. ордер відповідає усім встановленим законодавством України вимогам та є належним документом, що підтверджує повноваження адвоката на підписання позовної заяви від імені Позивача.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що в КАС України відсутні положення, які містять вимогу долучати до позовної заяви оригінал чи копію договору про надання правової допомоги у випадку подання разом з позовною заявою оформленого належним чином ордеру.

Наведене, на переконання судової колегії свідчить про обґрунтованість твердження Апелянта щодо передчасності висновків суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви, адже останнім до неї було надано оригінал ордеру, який підтверджує повноваження Мельничука В.І. на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2

Доводи Апелянта про помилковість посилання суду першої інстанції на Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні повноважень адвоката судовою колегією оцінюються критично, оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали суд на приписи вказаного закону не посилався. Крім того, диспозиція ч. 4 ст. 59 КАС України, яка визначає, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є бланкетною. Таким чином, для розкриття її змісту необхідно звертатися до інших нормативно-правових актів, а саме до вищевказаного Закону.

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Коневенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини надання представником Позивача оригіналу ордеру про надання правової допомоги, який підтверджує повноваження останнього на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2, свідчать, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що поверненню позовної заяви на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України обов'язково повинна передувати належна перевірка повноважень особи, яка підписала позовну заяву, необхідними документами або належним чином засвідченими їх копіями, судова колегія приходить до висновку про передчасність та помилковість постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено «25» квітня 2019 року.