Справа № 260/211/19
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокум. Ужгород№ 260/211/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 квітня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу в повному обсязі складено 24 квітня 2019 року.

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2М.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України (далі відповідач, Держлісагенство), яким просить визнати протиправним та скасувати наказ Держлісагенства за № 37-к від 21.01.2019 "Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_2М.", яким ОСОБА_2 звільнено з посади директора ДП "Рахівське лісове господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, 31.01.2019 за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_2 на посаді директора ДП "Рахівське лісове господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства; стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.01.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.12.2018 року позивачем подано заяву про звільнення з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства з 31.01.2019 року. 21.01.2019 року ОСОБА_2 подано заяву про відкликання заяви від 28.12.2018 року про звільнення з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства з 31.01.2019 року. Разом з цим, після отримання органом управління Державним агентством лісових ресурсів України заяви від 21.01.2019 року, останнім було винесено оскаржений наказ № 37-к від 21.01.2019 року "Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_2М.". Так, наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 37-к від 21.01.2019 року "Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_2М." позивача звільнено з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, 31.01.2019 за угодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає рішення про його звільнення з роботи незаконним та звернувся до суду із позовом про визнання його протиправним та скасування.

В судове засідання позивач або його представник не з'явилися, при цьому позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою (за відсутністю доказів на підтвердження хвороби позивача (лікарняного листка, тощо).

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на наявність нерозглянутого судом клопотання Держлісагенства про закриття провадження, у випадку задоволення якого справа не буде підлягати розгляду в адміністративному суді взагалі, в зв'язку з чим вважає клопотання про відкладення розгляду затягуванням розгляду справи. Крім того представник відповідача вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів перебування на лікарняному, а саме клопотання подане представником адвокатом ОСОБА_3, який також не з'явився в судове засідання без повідомлення про причини неможливості його явки в судове засідання.

15.03.2019 року до суду надійшло клопотання Держлісагентства про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що даний спір не пов'язаний з питанням прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з неї, а стосується трудових відносин й отже, не належить до категорії спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З метою з'ясування правової природи спору між сторонами, тобто, чи виник даний спір із трудових відносин або такий є публічно-правовим, ухвалою суду від 19.03.2019 року витребувано у відповідача докази на спростування проходження позивачем публічної служби (зокрема, належним чином завірені копії Статуту ДП "Рахівське лісове господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, трудовий договір укладений із ОСОБА_2, тощо), а також належним чином завірену копію наказу про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_2 (наказ Держлісагенства від 21.01.2019 року № 37-к).

На виконання вимог ухвали суду від 19.03.2019 року, 01.04.2019 року Держлісагентством надано суду завірені копії витребуваних доказів.

Зважаючи на наведене, судом розглянуто клопотання Держлісагентства про закриття провадження у справі від 15.03.2019 року та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), слід закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки даний спір не є справою адміністративної юрисдикції, виходячи з наступного.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних справах встановлюється Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 1 КАС України), та згідно термінів, що наведені у ст. 4 цього Кодексу адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір, тобто, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно владні управлінські функції, в т.ч., на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов'язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Пунктом 17 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності саме рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу".

Відповідно до Закону України "Про державну службу" державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України "Про державну службу" та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов'язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 81 ЦК України передбачено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

В той час, відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Правовий аналіз ст. 16 ЦК України, де наведений невичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які їх порушують, свідчить про законодавчо визначені можливі способи задоволення приватного, а не публічного інтересу. Судове рішення у цивільних справах має містити висновок про обсяг і належність прав та обовязків сторін у спорі про право цивільне, які мають не публічний, а приватний характер, а сторони мають на меті здійснення приватного інтересу.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, зокрема, з копії трудової книжки позивача, 07.10.2010 року ОСОБА_2 призначений за контрактом на посаду директора з 07.10.2010 року по 06.10.2015 року (наказ № 623-к від 07.10.2010 року ДАЛГУ).

З наявного в матеріалах позову Статуту Державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" (на посаду директора якого просить поновити позивач) вбачається, що дане підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 року № 57 "Про створення державних лісогосподарських підприємств у Закарпатській, Івано-Франківській та Чернівецькій областях" та з урахуванням наказу Державного комітету лісового господарства України від 03.03.2005 року № 216 "Про перейменування Рахівського і Хустського державних лісогосподарських підприємств", належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Статтею 4 Статуту визначено, що підприємство є державним комерційним підприємством юридичною особою публічного права та суб'єктом господарювання державного сектору економіки. Підприємство здійснює свою діяльність на комерційній основі, відповідно до чинного законодавства України та цього Статуту.

У статті 8 Статуту зазначено, що управління підприємством здійснює директор, наймання якого здійснюється Органом управління майном шляхом укладання з ним контракту в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Будь-які відомості про те, що посада директора підприємства належить до посад державних службовців у Статуті відсутні. Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2, у ній відсутній запис про складення ним присяги державного службовця та присвоєння рангу державного службовця при прийнятті на посаду директора Державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство".

З наведеного випливає, що відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, не є публічно-правовими, оскільки спір між ОСОБА_2 із Державним агентством лісових ресурсів України виник з приводу перевірки правильності оскарженого наказу, прийнятого субєктом владних повноважень не при здійсненні владних управлінських функцій, а для врегулювання трудових відносин між працівником та підприємством.

З вищенаведеного слідує, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов'язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду у рішенні від 19.02.2018 року (справа № К/9901/6639/18).

За таких обставин суд приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги позивача не мають ознак публічно-правового спору, які передбачені нормами КАС України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, та з огляду на викладене спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі - не допускається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 238, ст.239, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 (Закарпатська область, м. Рахів, вул. Івана Маргітича, буд. 42, РНОКПП НОМЕР_1) до Державного агентства лісових ресурсів України (м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9-А, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини ухвали - протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя ОСОБА_4