Справа № 580/499/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гаврилюк В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 580/499/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до сільської ради села Шарнопіль Монастирищенського району Черкаської області

про визнання протиправним рішення

та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до сільської ради села Шарнопіль Монастирищенського району Черкаської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним рішення відповідача від 29.05.2018 р. № 22-1/VII про відмову в погодженні надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності за межами населеного пункту в адміністративних межах Шарнопільської сільської ради Монастирищенського району площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язання відповідача розглянути дане питання у встановленому законом порядку.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року позовну заяву було повернуто через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду, посилаючись на те, що він звертався до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку звернення до суду, що ним було своєчасно оскаржено до суду спірне рішення ради за правилами цивільної юрисдикції, однак при розгляді його справи цивільним судом адміністративну юрисдикцію спору було встановлено лише у січні 2019 року після того, як справа двічі пройшла апеляційну інстанцію.

При цьому, апелянт зазначає, що судова практика з приводу підсудності спорів даної категорії у 2018 році була різною і це значно ускладнило вирішення питання щодо юрисдикції та в сукупності з вищезазначеними обставинами - до пропуску строку звернення до адміністративного суду з таким позовом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду за відсутності поважних причин.

Однак, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленим цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У ч. 1 ст. 123 КАС України визначено, що в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та за загальним правилом становить шість місяців.

При цьому, КАС України регламентовано повноваження суду поновити особі строк звернення до суду з адміністративним позовом за наявності поважних причин його пропуску.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що предметом спору у цій справі є рішення Шарнопільської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області від 29.05.2018 р. № 22-1/VII.

Листом від 12.07.2018 р. позивача було повідомлено про прийняття вказаного рішення /Т.1 а.с. 12/.

Докази отримання позивачем вказаного листа та/або копії безпосередньо оскаржуваного ним рішення ради (з відомостями щодо дати отримання) у матеріалах справи відсутні.

06.08.2018 р. вказане рішення ради було оскаржено позивачем до Монастирищенського районного суду Черкаської області в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.08.2018 р. по справі № 702/577/18 у відкриті провадження було відмовлено через те, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 04.10.2018 р. вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18.10.2018 р. провадження у справі було відкрито, а ухвалою від 23.11.2018 р. - закрито через непідсудність справи суду цивільної юрисдикції.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2019 р. вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

08.02.2019 р. позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та подав клопотання про поновлення йому строку звернення.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо дати, коли позивач дізнався про порушення свого права та інтересу і судом першої інстанції такі обставини взагалі не були враховані.

Крім того, як вбачається з обставин, встановлених вище, позивач своєчасно оскаржив до суду спірне рішення сільської ради, але питання щодо юрисдикції спору неоднозначно вирішувалося судами першої та апеляційної інстанції, при цьому провадження у справі відкривалося за правилами ЦПК, і лише у січні 2019 року з цього приводу було ухвалено остаточне судове рішення, яким визначено підсудність спору суду адміністративної юрисдикції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав вважати, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі без поважних причин.

Приходячи до такого висновку, судова колегія враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 27.06.2000 р. по справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

У рішенні від 13.01.2000 р. по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28.10.1998 р. по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви через пропуск строку звернення до суду та порушення права позивача на доступ до суду.

Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить направити його справу для продовження розгляду в іншому складі суду, у відповідності до ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо визначення складу суду першої інстанції, якому належить розглянути справу. Тож, такі апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: