Справа № 0940/1622/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2036/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року (суддя першої інстанції Микитюк Р.В., м. Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В:

6 вересня 2018 року Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення законодавства про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції у сумі 8500 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід бюджету штраф в сумі 8500 гривень за порушення вимог п. 2 ст. 44 Закону «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» згідно постанови про накладення штрафних санкцій №13 від 17.05.2018.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Апелянт вказав, що суд першої інстанції безпідставно розглянув спір по суті, в той час, як постанова про притягнення позивача до відповідальності була винесена 17 травня 2018 року, а позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з порушенням встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України тримісячного строку звернення до суду. При цьому, суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання позивача про залишення позовної заяви без розгляду, визнавши причини пропуску строку поважними. Так, суд безпідставно визнав поважною причиною пропуску строку подання позову ОСОБА_1 про скасування постанови Держпродспоживслужби від 17 травня 2018 року, оскільки ця обставина не перешкоджала позивачу як субєкту владних повноважень вчасно звернутися до суду.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. Пояснила, зокрема, що суд безпідставно послався на практику Європейського суду з прав людини щодо строків звернення до суду оскільки в даному випадку позивачем виступає державний орган, а тому преференцій для нього не має бути.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що підстав для залишення позовної заяви без розгляду немає.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

07 травня 2018 року державним інспектором-головним спеціалістом відділу ринкового нагляду та провідним фахівцем Тлумацького районного управління проведено перевірку магазину «Єврокомфорт» за адресою: вулиця Кобилянської, будинок 1, місто Тлумач, Івано-Франківська область, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 За наслідками перевірки складено акт перевірки характеристик продукції за №0026 (а.с. 9-10).

Згідно цього акту предметом перевірки було низьковольтне електричне обладнання, а саме: електричний кабель, переріз 2х1,5, довжина 100 м, напруга 380660 В, д/в 23.03.2018, виробник ТзОВ фірма «ВОІС», м. Вінниця, торгова марка West Elektrocabel, артикул (модель) ВВГ-П 2802-35 та свердловинний насос, 0,75 кВт, виробник ПП «Терновод2, України, м. Тернопіль, вулиця Гайова, 54 г, дата виготовлення невідома, торгова марка Lider Pumps, артикул (модель) 4S КМ 100. Встановлено, що на пакуванні електричного кабелю відсутня поштова адреса виробника, а вказану продукцію відібрано на лабораторне дослідження. На пакуванні свердловинного насоса на маркувальному ярлику відсутні (ненанесений) національний знак відповідності технічним регламентом.

Згідно з протоколом ДП «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» за №926 від 15.05.2018 електричний кабель, торгова марка West Elektrocabel, марка ВВГ-П, переріз 2х1,5, довжина 100 м, напруга 380660 В, ТУ У31.3-1:2010, партія 2802-35 відповідає вимогам НД (а.с. 24-25).

07.05.2018 позивач надіслав відповідачу листа про надання останнім до 08.05.2018 документів, які містять інформацію про походження продукції та її подальших обіг (договори, товарно-супровідну документацію, декларації про відповідність технічним регламентам) на вказану вище продукцію та одночасно повідомив, що згідно з статтею 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», якщо розповсюджувач протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку не надасть йому зазначені документи, такий розповсюджувач вважається особою, що ввела цю продукцію в обіг (а.с. 13).

У встановлений позивачем строк, відповідач не надав відповідні документи.

8 травня 2018 року було складено протокол за №0013 про виявлені порушення вимог статті 44 Закону України «Про держаний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», згідно якого встановлено введення в обіг низьковольтного електричного обладнання свердловинний насос, 0,75 кВт, виробник ПП «Терновод», України, м. Тернопіль, вулиця Гайова, 54 Г, торгова марка Lider Pumps, артикул (модель) 4S КМ 100, де на його пакуванні та табличці з технічними даними відсутній (ненанесений) національний знак відповідності (а.с. 17).

17 травня 2018 року позивач, на підставі акту перевірки характеристик продукції №0026 від 07.05.2018, рішення про обмеження надання продукції на ринку до усунення формальної невідповідності від 10.05.2018 №48, рішення про обмеження надання продукції на ринку, шляхом тимчасової заборони надання продукції на ринку від 10.05.2018 за №49, за порушення відповідачем вимог пункту 2 частини 2 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та здійснення в обіг електрообладнання: свердловинний насос, 0,75 кВт, виробник ПП «Терновод», України, м. Тернопіль, вулиця Гайова, 54 Г, торгова марка Lider Pumps, артикул (модель) 4S КМ 100, де на його пакуванні (його) маркувальному ярлику відсутній (не нанесений) знак відповідності технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1067 від 16.12.2015, виніс постанову №13, якою застосував до відповідача штраф в розмірі 8500 гривень (а.с. 27).

Не погоджуючись з винесеною постановою про накладення штрафних санкцій за №13 від 17.05.2018 в розмірі 8500 гривень, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом від 24.09.2018 адміністративну справу розглянуто та прийнято рішення, яким в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови №13 від 17.05.2018 в розмірі 8500 гривень - відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 25.10.2018.

Отже, постанова відповідача про застосування щодо позивача штрафних санкцій є законною і підлягає виконанню.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не сплатив до бюджету накладений на нього штраф, що і зумовило звернення до суду.

Отже, оскільки постанова про застосування штрафних санкцій щодо відповідача є законною, її не скасовано в судовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність заявлених позовних вимог.

Доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду і наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Положеннями частини 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини четвертої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб'єктів владних повноважень та для інших осіб.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Абзацом 2 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що положеннями пункту 8 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем передбачено підставу для повернення позовної заяви позивачеві у випадку порушення процесуальних строків, а саме - коли суб'єкт владних повноважень подав позовну заяву із вимогою про стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, до закінчення строку встановленого у частині другій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб'єкти господарювання за порушення цього Закону несуть згідно з законами України цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 2 цієї статті до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення знака відповідності технічним регламентам на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п'ятисот до тисячі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 5 відповідальність за порушення інших вимог цього Закону визначається згідно з законом.

Справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або заступниками таких керівників у межах їх компетенції.

Суми штрафів, що накладаються органами ринкового нагляду, перераховуються до Державного бюджету України.

Про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадовими особами органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складається протокол, який разом із поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та документами, що стосуються справи, передається посадовим особам, уповноваженим розглядати такі справи.

Керівник чи заступник керівника органу ринкового нагляду розглядає справу протягом 15 днів з дня отримання відповідних документів.

Рішення керівника чи заступника керівника органу ринкового нагляду про накладення штрафу оформляється постановою.

Суб'єкт господарювання має сплатити штраф у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення.

У разі несплати штрафу в зазначений строк він стягується в судовому порядку.

Отже, цією нормою Закону чітко встановлено обовязок порушника сплатити штраф на протязі 15 днів з дня отримання копії постанови і в разі несплати його субєктом господарювання самостійно позивач набуває право звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, підставою для звернення до суду про стягнення штрафних санкцій є не сам факт винесення постанови про накладання штрафу, а несплата субєктом господарювання застосованих щодо нього санкцій у пятнадцятиденний строк.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що перебіг тримісячного строку, який наданий законом для звернення до суду з позовом, розпочався з дня, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його прав після закінчення наданого законом строку для добровільної сплати субєктом господарювання штрафу.

Згідно матеріалів справи, постанова про накладання штрафних санкцій № 13 була винесена першим заступником начальника Головного управління Держспоживслужби в Івано-Франківській області 17 травня 2018 року.

Копія цієї постанови була надіслана 22 травня 2018 року і отримана ФОП ОСОБА_3 26 травня 2018 року, що підтверджено наявною у матеріалах справи інформацією з офіційного сайту Укрпошти про вручення рекомендованого відправлення (а.с. 28-31).

Отже, відповідач був зобовязаний сплатити штраф добровільно у пятнадцятиденний строк - по 11 червня 2018 року (включно) .

Оскільки цього зроблено не було, позивач з 12 червня 2018 року набув право звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно відтиску печатки на поштовому конверті позовну заяву було здано на поштове відділення 6 вересня 2018 року.

Отже, позивач подав адміністративний позов в межах тримісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Тому підстав для застосування наслідків, встановлених ст. 123 КАС України, а саме залишення позовної заяви без розгляду немає.

Слід зазначити, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд в ухвалі від 7 грудня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у мотивувальній частині безпідставно вказав про порушення позивачем строків звернення до суду і наявність поважних причин, що зумовили цей пропуск, однак таке порушення не вплинуло на законність оскаржуваного судового рішення, яке є предметом оскарження у даній справі, адже суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; від 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зі змісту рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду зрозуміло мотиви, з яких суд дійшов висновку про задоволення позову, а тому оскаржуване судове рішення є обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. З ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі № 0940/1622/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.