Справа № 520/1163/19
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 р. № 520/1163/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рубан В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадянки В`єтнаму Чан То Хуієн (61153, м.Харків, пр. Гвардійців Широнінців, 41/2, поверх 2, офіс 16) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м.Харків, вул. Римарська, 24, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянка В`єтнаму Чан То Хуієн, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд :

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області № 04/1 - 324717 від 05.12.2018 року про скасування громадянці ОСОБА_3 Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії ХР № 17817 від 13.03.2008 року;

- зобовязати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області поновити громадянці ОСОБА_3 Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідку на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової;

- стягнути з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області на користь громадянки ОСОБА_3 Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_1 1536 гривень 80 копійок здійснених нею судових витрат;

- стягнути з на користь громадянки ОСОБА_3 Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області від 13.03.2008 року на підставі Закону України "Про імміграцію" позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії ХР № 17817 від 13.03.2008 року терміном дії безстроково. Рішенням Головного управління ДМС України у Харківській області № 04/1-324717 від 05.12.2018 визначено, що громадянці В`єтнаму Чан То Хуієн, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. виданий 13.03.2008 року та на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим та таким, що порушує її права, а отже просить його скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує, зазначивши, що позивач звернувся до районного відділу ГУ ДМС України в харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку з чим працівником ГУ ДМС України в Харківській області здійснено перевірку наявності підстав для отримання посвідки. Відповідач зазначив, що оскільки дозвіл на імміграцію надано на підставі документів, які втратили чинність, рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 05.12.2018 року скасовано дозвіл на імміграцію, виданий громадянці СРВ Чан То Хуієн, ІНФОРМАЦІЯ_2

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи, позивач - Чан То Хуієн, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка ОСОБА_3 документований паспортом VNM N1635693 від 17.11.2013 року.

Рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області від 13.03.2008 року на підставі дозволу на імміграцію в Україну, відповідно Закону України «Про імміграцію» позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії ХР 17817 від 13.03.2008 року терміном дії - безстроково.

В подальшому 30.06.2011 року Московським РВ ГУМВС України в Харківський області зареєстровано місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що листом ГУ ДМС України в Харківській області від 20.03.2018 року № 5190/6301.8.1.1-18 у відповідь на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 № А3-97/18 повідомлено, що за обліками ГУ ДМС України в Харківській області значиться гр. В`єтнаму Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_3, яка рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області 13.03.2008 року отримала дозвіл на імміграцію в Україну згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії ХР № 17817 терміном дії-безстроково.

Листом ГУ ДМС України в Харківській області від 21.01.2019 року № 6301.8.1-1233/63.2-18 у відповідь на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 № АЗ-19/19 від 14.01.2019 року надано копію рішення ГУ ДМС України в Харківській області № 04/1-324717 від 05.12.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянки В`єтнаму Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_3

Даним рішенням № 04/1-324717 від 05.12.2018 року визначено, що громадянка В`єтнаму Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі пункту 1 частини першої ст. 12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Укрїну, виданий 13.03.2008 року та на на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321

Не погодившись із вказаним рішеннями відповідача , вважаючи його таким, що прийнято не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивач звернувся із означеним позовом до суду.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про імміграцію» іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або. перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов'язки опікунів і піклувальників.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання: 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини 2 статті 4 цього Закону, копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні. Даний перелік документів є вичерпаним.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію, заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів.

У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як слідство, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтями 10, 11 зазначеного Закону України «Про імміграцію», у редакції, що діяла на час оформлення посвідки, встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983.

У відповідності до пп. 2 п. 2 цього Порядку, в редакції, яка діяла на час надання посвідки, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно п. 12 Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу па імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів. надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Суд зазначає, що станом на момент прийняття рішення про надання позивачці дозволу на імміграцію - на 13.03.2008 дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених статтею 9 Закону №2491-ІІІ працівниками ВГІРФО ГУ МВС України в Харківський області перевірялись.

Зазначені дії не були визнані протиправними або незаконними в установленому законом порядку.

Так, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та наданні посвідки на постійне місце проживання, посадові особи ВГІРФО ГУМВС України в Харківський області, проводили перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивачки, та керуючись пунктом п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" ними була надана оцінка підстав залишення останнього на постійне проживання в Україні.

Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначених у ст. 10 Закону України "Про імміграцію" не було виявлено у зв'язку з чим, надано позивачці дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства та порядок надання таким особам дозволу на імміграцію в Україну визначені Законом України від 07.06.2001 №2491-ІІІ «Про імміграцію» з наступними змінами та доповненнями, постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції. Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень. Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання», постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983».

Згідно із п. 21 Постанови №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п. 22 Постанови 1983, для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

За умов п. 23 Постанови 1983, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п. 24 Постанови 1983, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця чи особи без громадянства посвідки на постійне проживання у Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону України «Про імміграцію», органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про імміграцію» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи, зокрема, приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно статті 13 вищезгаданого Закону, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Рішення ГУ ДМС України в Харківський області про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну прийнято 05.12.2018. Проте, копії зазначеного рішення відповідачем у тижневий строк позивачу надіслано не було, до відома позивача не доведено.

Для надання пояснень при розгляді питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивача не запрошено.

Отже, зазначене є порушенням відповідачем статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Головне управління ДМС України в Харківський області про призначення і проведення перевірки щодо правомірності надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання в Україні відносно позивача, не повідомлено.

Отже, суд приходить до висновку, що рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну позивачу прийнято з порушенням вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - позивач проживає тривалий час на території України без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення «Про провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання рішень», затвердженого Постановою КМ України №1983 від 26.12.2002.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач діяв не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб визначений діючим законодавством.

Крім того ст.13 Європейської конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено право на ефективний засіб юридичного захисту, а саме: кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2. ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог громадянки В`єтнаму Чан То Хуієн до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Також, представником позивача через канцелярію суду надано заяву з питань відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 3-5 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Позивачем надано до суду копію договору про надання правничої допомоги від № Д-6/19 від 24.01.2019 р., Додаткова угода № 2 до Договору про надання правничої допомоги № Д-6/19 від 24.01.2019 року від 24.01.2019 року, копію довідки ПАТ КБ ПриватБанк про відкриття розрахункового рахунку на імя ОСОБА_1, копії квитанцій ПАТ КБ ПриватБанк про сплату послуг 24.02.2019 року, 21.02.2019 року, № 0.0..1, № 0.0..1, № 0.0..2, № 0.0..2, копію акту виконаних робіт № 1 від 05.03.2019 р. до договору про надання правової допомоги № Д-6/19 від 24.01.2019 р., копії звітів по дебетовим та кредитовим операціях по рахунку адвоката ОСОБА_1 № 1976 за лютий 2018 року.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи у суді в розмірі 6 000,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

З огляду на зазначене, суд вважає, що висновок відповідача є передчасним, прийнятий без врахування всіх обставин, у зв'язку із чим наявні підстави для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судовий збір підлягає стягненню відповідно вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянки В`єтнаму Чан То Хуієн (61153, м.Харків, пр. Гвардійців Широнінців, 41/2, поверх 2, офіс 16) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м.Харків, вул. Римарська, 24, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області № 04/1 - 324717 від 05.12.2018 року про скасування громадянці ОСОБА_3 Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії ХР № 17817 від 13.03.2008 року.

Зобовязати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області поновити громадянці ОСОБА_3 Чан То Хуієн ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідку на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м.Харків, вул. Римарська, 24, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь громадянки В`єтнаму Чан То Хуієн (61153, м.Харків, пр. Гвардійців Широнінців, 41/2, поверх 2, офіс 16) у розмірі 1536,80 грн. (тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м.Харків, вул. Римарська, 24, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянки В`єтнаму Чан То Хуієн (61153, м.Харків, пр. Гвардійців Широнінців, 41/2, поверх 2, офіс 16) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24.04.2019 року.

Суддя Рубан В.В.