Справа № 826/12287/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2019 року № 826/12287/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.08.2016 року до Окружного адміністративний суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Генеральної прокуратури України в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо вирішення вимоги " 11)" заяви ОСОБА_1 від 27.01.2016 року щодо його права особисто викласти аргументи особі, яка перевіряла його заяву;

зобов'язати Генеральну прокуратуру України повторно розглянути вимогу " 11)" заяви позивача від 27.01.2016 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2019 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 року у справі № 826/12287/16, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року адміністратвину справу № 826/12287/16 прийняно до розгляду суддею Погрібніченком І.М., та її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позивачем вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2019 року не виконано, письмові пояснення по справі з урахуванням постанови Верховного Суду від 31.01.2019 року не надано.

Водночас, під час первинного розгляду справи позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що відповідачем помилково застосовано положення Закону України «Про звернення громадян» до спірних правовідносин, оскільки відповідними нормами врегульовані випадки виявлення заявником/скаржником бажання бути присутнім при розгляді заяви/скарги, натомість в даному випадку відповідачем порушено право позивача на викладення аргументів особі, яка здійснює розгляд заяви. Як наслідок, здійснений відповідачем розгляд пункту 11 заяви від 27.01.2016 року суперечить нормам та змісту чинного законодавства.

Натомість, відповідачем на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2019 року надано відзив на позовну заяву. Проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що Генеральною прокуратурою України під час розгляду звернення позивача порушень вимог законодавства не допущено. За таких обставин відповідач просив суд в позові відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачем подано 29.01.2016 року до Генеральної прокуратури (вх. №17725-16) скаргу від 27.01.2016 року, в якій ОСОБА_1 просив, зокрема: з'ясувати, чи мав місце факт оголошення суддею зауваження представнику відповідача у судовому засіданні 20.01.2016 року у справі № 826/20859/15, підстави винесення такого зауваження, його правові наслідки для представника; повідомити, якими правами зловживає позивач та які плутані запитання ставить Генеральній прокуратурі. Крім того, у пункті 11 прохальної частини скарги ОСОБА_1 просив дозволити йому особисто викласти аргументи особі, яка перевіряла його заяву.

Листом від 17.02.2016 року № 05/3-14050-10 відповідач повідомив позивача про те, що підстав для ініціювання питання про притягнення до відповідальності представника Генеральної прокуратури не встановлено.

Щодо розгляду звернення за особистою участю позивача повідомлено, що згідно зі статтями 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» особа може бути запрошеною до вирішення її заяви чи скарги лише у випадку проведення засідання, тобто колегіального розгляду. В інших випадках розгляд звернення проводиться без обов'язкового виклику і присутності заявника.

Не погоджуючись із відповідними діями відповідача щодо розгляду пункту 11 заяви від 27.01.2016 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Конституція Украі?ни встановлює, що усі громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державноі? влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглядати звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлении? законом строк.

При розгляді звернень працівники прокуратури керуються Конституцією Украі?ни, законами Украі?ни «Про прокуратуру», «Про звернення громадян», правовими актами, виданими Генеральним прокурором Украі?ни, зокрема наказом Генерального прокурора Украі?ни № 9гн від 27.12.2014 «Про організацію особистого прии?ому та розгляду звернень в органах прокуратури Украі?ни» та затвердженою ним Інструкцією про порядок розгляду звернень та особистого прии?ому в органах прокуратури Украі?ни.

Зокрема, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Так, відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Вимоги до звернення визначені статтею 5 Закону № 393/96-ВР, відповідно до положень якої у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 Закону № 393/96-ВР, згідно із якою звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

При цьому, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями (стаття 7 Закону № 393/96-ВР).

Водночас, Законом № 393/96-ВР визначено, що и?ого дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлении? кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічноі? конкуренціі?, законами Украі?ни «Про судоустріи? і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства Украі?ни, Законом Украі?ни «Про засади запобігання і протидіі? корупціі?».

Інструкцією про порядок розгляду звернень та особистого прии?ому в органах прокуратури Украі?ни, затвердженою наказом Генерального прокурора Украі?ни № 9гн від 27.12.2014 (далі - Інструкція) регламентується порядок розгляду в органах прокуратури України звернень, у тому числі депутатів усіх рівнів, а також організація особистого прийому громадян.

Розгляд звернень в органах прокуратури здійснюється на принципах: законності (в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами); об'єктивності (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення); незалежності (незалежності прокурора від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання під час розгляду звернень); неупередженості (недопущення впливу негативної, заздалегідь сформованої думки на прийняття рішення); своєчасності (з дотриманням строків розгляду звернень відповідно до вимог чинного законодавства); добросовісності (сумлінної та чесної поведінки при розгляді звернень); превентивності (недопущення надходження повторних звернень з аналогічних питань, з яких уже прийнято рішення та надано відповідь заявнику); недопущення дискримінації за будь-якими ознаками; заборони переслідувань за подання звернень (пункт 1.5 розділу 1 Інструкції).

Стаття 18 Закону № 393/96-ВР передбачає, що особа, яка звернулася із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

При цьому, зазначені права, відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР, забезпечуються обов'язком органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

З ? ОСОБА_1 ?, 27.01.2016 (вх. від 29.01.2) особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу. ? , .

Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, наголосив, що Закон № 393/96-ВР, - , ?, ? (?, ).

Крім того, Верховний Суд підкреслив, що н статті 19 Закону № 393/96-ВР ' , ? .

При розгляді даної справи суд звертає увагу на помилковості тверджень представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, відповідно до яких відповідач вважає, що положенням Інструкції не передбачалось розгляду звернень на засіданнях, колегіально або в інший спосіб, який би давав можливість заявникові бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, а також особисто викладати аргументи особі, що перевіряє звернення.

У той же час, суд зазначає, що розділом 8 Інструкції визначена організація особистого прийому в органах прокуратури.

Відповідно до пункту 8.1 вказаного розділу у Генеральній прокуратурі України особистий прийом громадян забезпечується управлінням організації прийому громадян та розгляду звернень у день їх звернення. За наявності підстав організовується прийом громадян працівниками структурних підрозділів та керівництвом Генеральної прокуратури України.

А тому, в даному випадку, відповідачем проігноровано відповідні приписи Інструкції, якими передбачено процедуру прийому громадян, що мало наслідком е ?ення ої ї позивачем , ?, , ? ? , ? ? 18 № 393/96-ВР.

Безпідставні також є посилання представника відповідача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.06.2016 року у справі № 826/5513/16, оскільки дане рішення ніяким чином не пов'язане із заявленими позовними вимогами у даній справі, справи мають різний предмет спору.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, відповідач, розглядаючи звернення позивача, діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо вирішення вимоги " 11)" заяви ОСОБА_1 від 27.01.2016 року щодо його права особисто викласти аргументи особі, яка перевіряла його заяву знайшла своє підтвердження під час розгляду даної справи, а тому підлягає до задоволвення.

У той же час, щодо вмимоги про зобов'язання Генеральну прокуратуру України повторно розглянути вимогу " 11)" заяви позивача від 27.01.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивачем виконано всі умови для надання йому права особисто викласти аргументи особі, яка перевіряла його заяву, шляхом зазначення про це у п. 11 прохальної частини скарги / заяви від 29.01.2016 року, втім відповідачем, як встановлено матеріалами справи позивачу було відмовлено у задоволенні вказаного питання.

А тому, суд вважає за необхідне визначити спосіб захисту порушеного права позивача, шляхом зобов'язання Генеральну прокуратуру України повторно розглянути вимогу " 11)" заяви позивача від 27.01.2016 року.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, відповідач у справі обов'язку щодо доведення правомірності своїх дій та рішень не виконав, відзиву без поважних причин не надав, що судом кваліфікується у відповідності до приписів ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, як визнання позову.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо вирішення вимоги " 11)" заяви ОСОБА_1 від 27.01.2016 року щодо його права особисто викласти аргументи особі, яка перевіряла його заяву.

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України повторно розглянути вимогу " 11)" заяви позивача від 27.01.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко