Справа № 2а-2134/11
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3181/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року у справі № 2а-2134/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Присяжнюк Л.М.,

час ухвалення рішення 27.02.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 01.03.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

18 березня 2011 року постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, у справі №2а-2134/11 визнано дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Луцьку Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку провести перерахунок та виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 основного розміру пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 січня 2011 року до подальших змін діючого законодавства.

5 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що відповідач не може виконувати рішення суду належним чином, оскільки основна пенсія нараховується та виплачується в періодичному порядку помісячно, а тому просить доповнити абзац другий резолютивної частини основного рішення після слів «з 25 січня 2011 року» словом «помісячно».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано факти та обставини, що мають значення для справи, зроблено висновки які не відповідають дійсним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що до способу виконання рішення про нарахування пенсії та її виплату входить і регулярність виплат, які здійснюються помісячно, тобто-це дії, що були предметом оскарження.

Просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовна вимога про здійснення виплати призначеної пенсій проводити помісячно позивачем не заявлялась під час розгляду справи і відповідно не була предметом судового розгляду, то відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст.252 КАС України передбачено право суду, що ухвалив судове рішення, за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для винесення додаткового рішення шляхом доповнення абзацу другого резолютивної частини основного рішення словом «помісячно», оскільки пенсія є щомісячною виплатою, та не потребує такого додаткового уточнення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 139, 229, 250, 308, 310, 311, 313, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року у справі № 2а-2134/11 змінити в частині мотивів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 24.04.2019 року