Справа № 520/2814/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

24.04.2019 р. справа №520/2814/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1

до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про 1) визнання протиправними дій Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) у період з травня по липень 2018 року, 2) зобовязання Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) пенсію за віком за травень, червень і липень 2018 року, допустивши негайне виконання рішення суду, 3) судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача, -

встановив:

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що громадянин має право на одержання виплат за раніше призначеною пенсією, але внаслідок вчинення райУПФУ протиправного діяння коштів за пенсією з травня по липень 2018 року не одержав.

Відповідач, Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що рішення про припинення виплат за пенсією обумовлено обєктивними чинниками, а саме: відсутністю необхідних доказів постійного проживання пенсіонера на території України. Також вказано, що позивачу поновлено виплату пенсії з 01.05.2018 року, за вказаний період з травня по липень 2018 року гроші нараховані, але будуть виплачені при наявності відповідного бюджетного відшкодування.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що позивач є громадянином України, має правовий статус внутрішньо переміщеної особи, як пенсіонер знаходиться на обліку в установі відповідача, з травня 2018р. припинив одержувати кошти за пенсією.

Позивач звернулась до управління 11.06.2018 року з заявою про поновлення пенсії, що визнається сторонами по справі.

Після підтвердження Протоколом № 14 від 22.06.2018 засідання комісії з питань призначення (відновленя) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Київського району Харківської міської Ради, фактичного місця проживання ОСОБА_1, їй було поновлено виплату пенсії з 01.05.2018. Пенсію за період з червня 2018 по липень 2018 управлінням нараховано, однак буде виплачена при наявності відповідного бюджетного фінансування.

Вказані обставини викладенні у відповіді управління від 18.03.2019 року № 5439-47/02-01 на запит представника позивача від 12.03.2019 року та у відзиві відповідача на позов.(а.с.18)

Згідно наданої довідки Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 23.04.2019 року № 118, позивачу нарахована пенсія всього у сумі 18698,73 грн., але фактично не виплачена.

При цьому, даних про припинення нарахувань за пенсією або скасування рішення про призначення пенсії (чи втрати юридичної дії цього рішення у будь-який інший спосіб) матеріали справи не містять.

Перевіряючи відповідність закону оскаржених діянь владного субєкта, суд зазначає, що правовідносини з приводу соціального захисту громадян шляхом пенсійного забезпечення унормовані, насамперед, приписами ст.46 Конституції України, ст.25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України Про пенсійне забезпечення, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, випадки, коли відбувається припинення виплат за пенсією, викладені у ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", де передбачено, що підставою для припинення виплат є рішення суду або рішення тероргану ПФУ, а приводом для прийняття такого рішення: призначення пенсії за недостовірними документами; подія смерті особи; подія неотримання пенсії протягом 6 місяців підряд; інші випадки згідно з законом.

Водночас із цим, суд зауважує, що іншого закону з приводу визначення таких приводів не існує.

Правовий висновок відносно застосування ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" міститься у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. по справі №805/402/18 (провадження Пз/9901/20/18) і полягає у тому, що за відсутності визначених законом підстав виплати за пенсією не можуть бути припинені.

У ході розгляду спору судом достеменно встановлено, що у спірних правовідносинах відсутні і приводи, і підстави для припинення виплати пенсії, визначені ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вирішуючи спір, суд наголошує, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, на які посилається відповідач, не можуть змінювати приписів закону України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України України в частині своєчасного та повного проведення платежів за призначеною пенсією.

Посилання відповідача про намір здійснити виплату нарахованої пенсії позивача при наявності відповідного бюджетного відшкодування, не беруться судом до увагу, оскільки відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Разом із тим, оскільки визнання діяння владного субєкта протиправним обєктивно не здатне у даному конкретному випадку забезпечити неминуче, ефективне та дієве поновлення субєктивного права особи на одержання у власність коштів як виплат за пенсією, то суд вважає за необхідне обтяжити владний субєкт обовязком провести платежі за невиплаченою пенсією саме на підставі даного рішення суду.

Щодо вимог позивача покласти на відповідача судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що ухвалою суду від 27.03.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання вказаного адміністративного позову.

Позивачем в позовні заяві вказано, що документальні підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, будуть надані до суду після ухвалення рішення по справі у порядку ст. 139 КАС України. Отже, питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, буде розглянуто судом в разі виконання позивачем вимог ст. 139 КАС України.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 382 КАС України судом не виявлено.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Зобов'язати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, 5, Держпром, 2 під., 3 пов., м. Харків, 61022, ) виплатити пенсію ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1, місцезнаходження - АДРЕСА_2, дата народження - 27.06.1946р.) за період травень, червень і липень 2018 року і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева