Справа № 826/7372/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2019 року № 826/7372/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойченко Світлани Валеріївни про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач. ОСОБА_1) з позовом до головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойченко Світлани Валеріївни (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви та доповнення позовної заяви, поданої до суду 28.08.2017, просить визнати протиправним та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження №53963678 від 22.05.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу, виданої ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві 21.03.2017, є протиправною, оскільки винесена на підставі документа, який не входить до переліку документів, що підлягають примусовому виконанню у відповідності до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження». Також позивач посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам, що встановлені чинним законодавством, у постанові невірно вказана дата набрання законної сили (набрання чинності) виконавчого документа.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та підставами позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними, а дії державного виконавця такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що з 15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції, визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно з пунктом 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи, суд дійшов висновку розглядати справу у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) згідно нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №53963678 з примусового виконання вимоги №Ф-104-17У, виданої 21.03.2017 ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, про стягнення з боржника на користь держави заборгованості у сумі 9187,41 грн., боржником за яким є ОСОБА_1

Постановою головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойченко Світлани Валеріївни від 22.05.2017 відкрито виконавче провадження №53963678 з примусового виконання вказаної вимоги про сплату боргу.

Вважаючи зазначену постанову державного виконавця протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як стадія, зокрема, примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (п. 7).

За змістом норми частин 1, 2, 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI визначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з частиною 5 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги до виконавчого документу встановлені у статті 4 Закону №1404-VIII.

У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Крім того, статтею 12 Закону № 1404-VIII встановлені строки пред'явлення виконавчих документів до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За змістом норм пункту 1 частини 1, частини 5 і 7 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що, у разі надходження до державної виконавчої служби виконавчого документа, державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом та має всі необхідні реквізити, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено ОСОБА_1 вимогу №Ф-104-17У про сплату боргу у сумі 9187,41 грн.

Корінець вимоги від 13.01.2017 №Ф-104-17У направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом, який вручено позивачу 18.02.2017, про що свідчить копія поштового повідомлення у матеріалах справи. Отже, вимога №Ф-104-17У ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві у відповідності до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрала законної сили 28.02.2017.

Доказів на підтвердження скасування зазначеної вимоги позивачем до суду не надано, а отже вона є узгодженою.

Таким чином, вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є виконавчим документом та підлягає виконанню державною виконавчою службою.

З вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-104-17У вбачається, що вона містить найменування стягувача - ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, ідентифікаційний номер стягувача зазначений на відбитку печатки стягувача, у вимозі зазначена дата набрання чинності виконавчого документа - 28.02.2017 (пункт 5 вимоги); пункт 4 вимоги визначає, що вимога подається до органу державної виконавчої служби для стягнення в примусовому порядку протягом року з дати, зазначеної у пункті 5 цієї вимоги.

Також, в постанові про відкриття виконавчого провадження вказано номер та дату документу, що підлягає виконанню, найменування органу, який видав цей документ, повне найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, ідентифікаційний код стягувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (стягнення заборгованості 9187,41 грн.), дата набрання рішенням законної сили, строки пред'явлення рішення до виконання.

Таким чином, виконавчий документ - вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-104-17У відповідає вимогам статті 4 Закону №1404-VIII, пред'явлений до виконання до належного органу державної виконавчої служби та в строк, що відповідає статті 12 Закону № 1404-VIII, Отже у відповідача були відсутні підстави для неприйняття цього виконавчого документа, відтак останній правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2017 ВП №53963678.

Посилання позивача на те, що він не отримував вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-104-17У не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах виконавчого провадження міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення потового відправлення, з якого вбачається, що направлявся на адресу позивача корінець вимоги ЄСВ №Ф-104-17У від 13.01.2017 та отримано 18.02.2017 особисто позивачем.

Щодо строків оскарження, то в пункті 5 постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2017 вказано, що вказана постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», тобто строк на оскарження - 10 днів, з моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищенаведеного, суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена відповідачем у межах його компетенції та за фактом наявності підстав для її винесення, відповідач в даному випадку діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку позивачем в порядку виконання обов'язку, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2017 ВП №53963678, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур