Справа № 300/652/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2019 р. справа № 300/652/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Хоми О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця Табінського Олега Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2019 у ВП №58369519,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_1, звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця Табінського О.В. про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2019 у ВП №58369519.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення ч.2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», п.10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса №2596 від 17.12.2018 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в сумі 10961,55 грн. відповідно до кредитного договору №0 від 08.12.2011, поза межами виконавчого округу міста Києва. Зазначає, що відповідач не повідомив позивача про відкриття виконавчого провадження, не врахував, що позивач кредитних договорів не укладала, у м.Києві не проживає.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснила, що позивач у м.Києві ніколи не проживала, постійно проживає у м.Івано-Франківську, близько 5 років працює в органі Національної поліції України, який знаходиться у м.Івано-Франківську. За адресою м.Київ, вул. Данила Щербаківського 44 знаходиться новобудова, яка не заселена, тільки в поточному році здана в експлуатацію, право власності на квартиру №2 в цьому будинку не зареєстровано. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи, скористався правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позову заперечив, просить в задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначив, що стягувачем у поданій заяві про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2596 від 17.12.2018 зазначено, що боржник проживає в АДРЕСА_1, а вказана адреса поширюється на територію виконавчого округу м. Києва. Вважає, що ним правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2019, яку скеровано позивачу за вказаною стягувачем у заяві адресою, рекомендованою кореспонденцією. Позивачем не наведено жодної норми закону, яку міг порушити приватний виконавець при примусовому виконанні виконавчого документа.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду письмові докази, судом встановлено наступне.

17.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис №2596, за яким пропонує стягнути з ОСОБА_4, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» (м. Київ, вул. Кільцева Дорога, будинок 18, літера А), якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу АТ «Укрссибанк» на підставі Договору факторингу №23 від 27.08.2015 відступлено право вимоги, за повідомленням про надання кредиту - Кредитна картка та умови кредитування від 08.08.2013, наданої на умовах Кредитного договору №0 від 08.12.2011, укладеного між ПАТ «Укрссибанк» та ОСОБА_2 (а.с.31).

13.02.2019 стягувачем (представником ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами») подано приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Табінському О.В. заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса за №2596 від 17.12.2018.

У заяві стягувач зазначив, що боржник ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 а право вибору місця відкриття виконавчого провадження належить стягувачу, з посиланням на норми ст.24, ст.68 Закону України «Про виконавче провадження». До заяви стягувачем надано оригінал виконавчого напису нотаріуса №2596 від 17.12.2018, оригінал платіжного доручення про сплату авансового внеску, документ що підтверджує повноваження особи, яка підписала заяву.

13.02.2019 відповідачем на його запит до Пенсійного фонду України від 13.02.2019, отримано відповідь від 13.02.2019 про осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договором, про останнє місце роботи, за якою місце роботи боржника ОСОБА_2 значиться: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова 15).

13.02.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58369519 з примусового виконання виконавчого напису №2596 від 17.12.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с.7).

У постанові зазначено: боржник ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_2, фактично проживає АДРЕСА_1 (а.с.7).

Вказану постанову 13.02.2019 направлено боржнику за адресою м. Київ рекомендованою кореспонденцією та розпочато примусове стягнення.

20.03.2019 ОСОБА_2 згідно заяви від 20.03.2019, ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та отримала копію постанови.

Вважаючи зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам що склались між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі також Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) складає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі також Закон №1403-VІІІ), завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов'язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред'явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина перша статті 27 Закону № 1403-VIII також передбачає право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов'язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 цього Закону у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 25 вказаного Закону виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Наявні в матеріалах справи відомості з Єдиного реєстру приватних виконавців України свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Табінського О.В. визначено місто Київ (а.с.8).

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

З аналізу зазначених статей слідує, що прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів закон пов'язує із місцем проживання або місцем перебування боржника - фізичної особи, що врегульовано положеннями ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

Правове регулювання питання «місце виконання рішення» відносно відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем щодо боржника - фізичної особи включає в себе: місце проживання, місце перебування боржника, що регулюється наступними нормативно-правовими актами: Закон України «Про виконавче провадження», Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, Цивільний кодекс України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України».

Згідно частин 1, 2, 6 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За приписами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» місце проживання - це адміністративно - територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестись офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації. Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Таким чином, суд доходить висновку, що у разі пред'явлення виконавчого документа не за місцем реєстрації, вказаної у виконавчому документі, стягувачем до заяви повинно бути додано підтверджуючі документи, з яких вбачається, що боржник проживає, перебуває за адресою, зазначеною стягувачем у заяві.

Вимогами частини 5 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, приватного виконавця уповноважено самостійно проводити перевірку інформації про наявність боржника.

Судом встановлено, що адреса: АДРЕСА_1 значиться тільки в заяві стягувача. В інших документах, наявних в матеріалах виконавчого провадження, така адреса не наводиться. Натомість, у виконавчому документі (виконавчий напис нотаріуса), договорі №0, зазначена адреса: АДРЕСА_2.

Відповідно до даних паспорта ОСОБА_2 місце проживання значиться - АДРЕСА_3

Представник позивача суду пояснила, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ніколи не проживала і не перебувала, не проживає і не перебуває. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

Крім того, отримавши 13.02.2019 заяву про відкриття виконавчого провадження, в цей же день, відповідач перевірив відомості про місце роботи боржника та з'ясував, що місце роботи боржника є орган Національної поліції України за місцезнаходженням м.Івано-Франківськ, що виключає фактичне проживання позивача за адресою в м.Києві.

Суд зазначає, що частина 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» не містить норми про те, що право вибору місця виконання рішення приватним виконавцем належить стягувачу.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не з'ясовано обставини, визначені частиною 2 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення місця фактичного проживання боржника чи місця його перебування, та, як наслідок, протиправно прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2019.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2019 у ВП №58369519.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. підтверджується квитанцією за №55487 від 24.03.2019, а тому за рахунок відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 205, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2019 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса №2596 від 17.12.2018 у виконавчому провадженні №58369519.

Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича (АДРЕСА_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Біньковська Н.В.