Справа № 810/4793/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №810/4793/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3106/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013 (головуючий суддя: Колеснікова І.С.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 (головуючий суддя: Земляна Г.В., судді: Горбань Н.І., Межевич М.В.)

у справі №810/4793/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас»

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Броварський завод пластмас» (далі - позивач, ПАТ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач, ОДПІ) в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.07.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 108504,00 грн. за основним платежем та на 18346,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № у частині збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 179260,13 грн. за основним платежем та на 33900,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ОДПІ від 30.07.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (далі - ПДВ) 108504,00 грн. за основним платежем та на 18346,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № у частині збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 179260,13 грн. за основним платежем та на 33900,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, а саме: пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), пунктів 138.2, 138.4 ст. 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. За доводами касаційної скарги судами було дано неправильну оцінку обставинам, встановленим під час заходів податкового контролю, які спростовують фактичну поставку позивачу від його контрагентів товарів та послуг, що і стало підставою для збільшення сум грошових зобов'язань із податку на прибуток та ПДВ згідно з оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошового зобов'язання із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26.04.2013 № 398/222/00203594. Згідно з цим актом підприємство порушило норми пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), підпункту 3.1.1 пункту 3.1 ст. 3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 435473,00 грн. у податковому обліку за 4-й квартал 2010 року, 1-й, 2-й, 3-й квартали 2011 року та ПДВ на загальну суму 108504,00 грн. за жовтень, листопад, грудень 2010 року, березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень, листопад 2011 року, червень 2012 року. Вказані порушення, у межах оскаржуваних позивачем сум, були наслідком завищення позивачем валових витрат

за 4-й квартал 2010 року, 1-й, 2-й, 3-й квартали 2011 року та податкового кредиту за жовтень, листопад, грудень 2010 року, березень. квітень, травень, червень, серпень, вересень. листопад 2011 року, червень 2012 року за наслідками нікчемних правочинів із поставки від ТОВ «Макростаб», ПП «Фірма «Володар», ТОВ «Домен», ТОВ «УТК «Аргумент», ТОВ «БК «Арміс», ТОВ «Торговельно-промислова компанія «Техномашпостач», ТОВ «Альтаір альфа Плюс».

За наслідками висновків акту перевірки ОДПІ відносно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 30.07.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 108504,00 грн. за основним платежем та на 18346,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 435473,00 грн. за основним платежем та на 33900,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (оспорюється позивачем у частині збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 179260,13 грн. за основним платежем та на 33900,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу товарів від ТОВ «Макростаб», ТОВ «Торговельно-промислова компанія «Техномашпостач», ТОВ «Домен», ТОВ «Альтаір альфа Плюс» та підрядних послуг від ПП «Фірма «Володар», ТОВ «УТК «Аргумент», ТОВ «БК «Арміс», сторони операцій із поставки послуг склали акти приймання виконаних підрядних робіт, акт приймання-здачі робіт, постачальники товарів виписали видаткові накладні, та від вказаних постачальників виписані податкові накладні, а позивач на підставі цих документів сформував валові витрати та податковий кредит у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ за вищевказані податкові періоди.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за виключенням деяких положень, у зв'язку з набранням чинності ПК України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності ПК України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (абзац перший пункту 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податку на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень) входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про збільшення сум грошових зобов'язань із податку на прибуток, ПДВ.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з реального характеру господарських операцій із поставки позивачу від ТОВ «Макростаб», ПП «Фірма «Володар», ТОВ «Домен», ТОВ «УТК «Аргумент», ТОВ «БК «Арміс», ТОВ «Торговельно-промислова компанія «Техномашпостач», ТОВ «Альтаір альфа Плюс» товарів та послуг, що підтверджується первинними документами; недоведеності у судовому процесі нікчемності правочинів між позивачем та цими постачальниками; ненадання контролюючим органом на вимогу суду доказів на підтвердження його доводів про відсутність у цих постачальників адміністративно-господарських можливостей для здійснення поставки, індивідуального характеру відповідальності платника податків. Даючи оцінку посиланням контролюючого органу на пояснення керівників та засновників ПП «Фірма «Володар» та ТОВ «УТК «Аргумент», які у своїх поясненнях вказували про свою непричетність до підписання документів від імені цих юридичних осіб, суди вказували на недопустимість цих доказів, оскільки нормою частини 1 ст. 217 Цивільного кодексу України встановлено, що рішення суду про недійсність правочину не може ґрунтуватися на показах свідків. При цьому суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказав, що матеріали досудового слідства не можуть використовуватися під час проведення перевірки платника податків. Належним доказом, який має преюдиційний характер є вирок у кримінальній справі, а не матеріали досудового слідства. Оцінюючи посилання ОДПІ на висновок Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області № 74 від 30.03.2013 про проведення почеркознавчого дослідження підписів посадових осіб ТОВ «ТПК «Техномашпостач» на документах податкової звітності, суд першої інстанції вказав, що первинні документи, виписані від імені вказаного контрагента не були предметом цієї експертизи.

З такою оцінкою судами доказів у справі не можна погодитися, оскільки вона зроблена без дотримання норм статті 86 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень). Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини перша - третя цієї статті).

Частиною першою ст. 69 цього Кодексу встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Заперечуючи проти позову, відповідач у судовому процесі, поряд із доводами про відсутність у ТОВ «Макростаб», ПП «Фірма «Володар», ТОВ «Домен», ТОВ «УТК «Аргумент», ТОВ «БК «Арміс», ТОВ «Торговельно-промислова компанія «Техномашпостач», ТОВ «Альтаір альфа Плюс» адміністративно-господарських можливостей (основних фондів (складських приміщень, транспортних засобів) та трудових ресурсів), необхідних для здійснення господарської діяльності; також звертала увагу суду на порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (КК України) щодо фіктивного підприємництва ПП «Фірма «Володар», встановлені у межах досудового розслідування кримінальної справи № 05-8685, яка знаходилась у провадженні ПМ ДПА у Київській області, обставини щодо не відповідності підпису ПП «Фірма «Володар» громадянки Російської Федерації ОСОБА_5, підписам на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

На підтвердження цих обставин ОДПІ посилається на висновок експерта від 28.09.2011 № 617 начальника СТКЗР Білоцерківського МВ НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області, за наслідками проведеної почеркознавчої експертизи, а також на пояснення громадянки Російської Федерації ОСОБА_5 від 14.12.2011, в яких вона спростувала факти підпису будь-якої документації, пов'язаної із господарською діяльністю ПП «Фірма «Володар» та своє відношення до фінансово-господарської діяльності цього підприємства. Також ОДПІ звертала увагу суду на пояснення засновника та керівника ТОВ «УТК «Аргумент» - ОСОБА_6, в яких він заперечив свій підпис на первинних документах від імені цього товариства та вказував про його реєстрацію за винагороду.

Повідомлені ОДПІ фактичні обставини щодо фіктивності операцій з поставки із посиланням на конкретне джерело інформації щодо цих обставин не отримали оцінки судом, хоча вони є належними доказами, оскільки стосуються як обставин щодо реальності поставок послуг в операціях з ПП «Фірма «Володар» та ТОВ «УТК «Аргумент», так і юридичної сили первинних документів, наданих позивачем, як доказів господарських операцій між ним і цими постачальниками. Маючи дані щодо джерела такої інформації, суд в разі виникнення сумнівів у її достовірності, повинен був її перевірити з використанням передбачених частиною 2 ст. 69 КАС України засобів доказування в адміністративному судочинстві.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 цієї статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відхиляючи довід контролюючого органу щодо підпису первинних документів від імені ПП Фірма «Володар» не уповноваженою особою, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ці документи (договори, податкові накладні, акти приймання-передачі робіт) від імені постачальника підписані заступником директора - ОСОБА_3, який згідно з наказом від 06.08.2010 № 2 був призначений на посаду заступника директора ПП «Фірма «Володар» з правом від імені підприємства підписувати податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, акти виконаних робіт, а також інші фінансово - господарські документи При цьому, однак, судами при оцінці цього наказу не було достовірно встановлено, чи є такий наказ належним доказом того, що ОСОБА_3 є уповноваженою особою на підпис таких документів від імені ПП Фірма «Володар» з огляду на пояснення керівника та засновника цього підприємства - ОСОБА_5, яка має право видавати накази від імені ПП Фірма «Володар».

Відповідно до частини 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

Цим доводам ДПІ із врахуванням обставин порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва ПП Фірма «Володар», відсутності як у цього підприємства, так і у ТОВ «УТК «Аргумент» адміністративно-господарських можливостей для здійснення поставки, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статті 86 КАС України не дали належної оцінки, тоді як обставини, на які посилається податковий орган, входять до предмету доказування у справі і мають істотне значення для вирішення питання стосовно права позивача на податковий кредит за податковими накладними, виписаними від імені цієї юридичної особи.

Відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997р. № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за № 233/2037 (в редакції, що діяла на час формування позивачем податкового кредиту, з приводу суми якого виник спір) усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Відповідно до пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 21.12.2010 № 969, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за N 1401/18696, всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі за позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У постанові від 22.09.2015 у справі позовом ТОВ «Фоззі-Фуд» до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України вказав, що за наявності відомостей, що засновник та директор юридичної особи -постачальника заперечує свою участь у її створенні та діяльності, а також підписання будь-яких первинних документів, перевірка та встановлення такої обставини має значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо застосування підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», викладеної, зокрема в постанові від 27.03.2012 (у справі за позовом ПП «Ангара» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість) про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин, як неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень та частина 2 ст. 77 КАС України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України (частина 1 ст. 77) обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення цієї постанови).

Частиною 1 ст. 242 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення цієї постанови) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору у цій частині позовних вимог, отже судові рішення у цій частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Разом із тим правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за наслідками господарських операцій із ТОВ «Макростаб», ТОВ «Домен», ТОВ «БК «Арміс», ТОВ «Торговельно-промислова компанія «Техномашпостач», ТОВ «Альтаір альфа Плюс».

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат податкового кредиту, відповідач посилається на відсутність реального характеру поставки позивачу товару від ТОВ «Макростаб», ТОВ «Домен», ТОВ «Торговельно-промислова компанія «Техномашпостач», ТОВ «Альтаір альфа Плюс», та послуг від ТОВ «БК «Арміс». Вказаний висновок обґрунтовано посиланням на відсутність у цих постачальників адміністративно-господарських можливостей, необхідних для здійснення поставки, ознаки фіктивності у постачальників по ланцюгу поставки.

Суди попередніх інстанцій, оцінюючи додані у судовому процесі докази, а саме копії: рахунків-фактур, накладних, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання виконаних підрядних робіт (№ КБ-2в), розрахунків договірної ціни, за встановлення обставин використання отриманого товару та послуг у власній господарській діяльності, судами було зроблено обґрунтований висновок про недоведеність з боку відповідача на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваних рішень судів), відсутності реального характеру поставки та правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат та податкового кредиту за первинними документами, виписаними від імені ТОВ «Макростаб», ТОВ «Домен», ТОВ «Торговельно-промислова компанія «Техномашпостач», ТОВ «Альтаір альфа Плюс», та послуг від ТОВ «БК «Арміс». Оцінка доказів судами у цій частині позовних вимог зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України. Вказані висновки судами зроблено із врахуванням обставин ненадання ОДПІ на вимогу суду доказів на підтвердження його доводів про відсутність у цих постачальників адміністративно-господарських можливостей для здійснення поставки, а також правильної оцінки висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області № 74 від 30.03.2013 про проведення почеркознавчого дослідження підписів посадових осіб ТОВ «ТПК «Техномашпостач» на документах податкової звітності, оскільки первинні документи, виписані від імені ТОВ «ТПК «Техномашпостач»не були предметом цієї експертизи.

Як встановлено у судом першої інстанції на підставі оцінки доданого деталізованого розрахунку нарахованих сум податків та застосованих штрафних санкцій, за наслідками порушень викладених в акті перевірки щодо формування позивачем валових витрат та податкового кредиту з посиланням на господарські операції з ПП Фірма «Володар» та ТОВ «УТК «Аргумент», відповідачем було збільшено суми грошового зобов'язання із податку на прибуток та ПДВ у наступних сумах: відносно ПП «Фірма «Володар»: із податку на прибуток на 49560,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції на 12390,00 грн. -; ТОВ «УТК «Аргумент» - 20076,00 грн. із податку на прибуток та на 5019,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції, ПДВ: 16061,00 грн. - основний платіж та 4015,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Таким чином, підлягають скасуванню судові рішення у частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість на 16061,00 грн. за основним платежем та на 4015,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № у частині збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 69636,00 грн. за основним платежем та на 17409,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Та у цій частині позовних вимог справу слід направити на новий розгляд. Тоді як в іншій частині судові рішення слід залишити без змін.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, перевірити належним чином доводи сторін щодо фактичної поставки позивачу від ПП Фірма «Володар» та ТОВ «УТК «Аргумент» послуг; наявності у податкових накладних та інших первинних документів, виписаних від імені цих постачальників значення доказу правомірності формування валових витрат та податкового кредиту; у разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 у частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість на 16061,00 грн. за основним платежем та на 4015,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та від 30.07.2013 № у частині збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 69636,00 грн. за основним платежем та на 17409,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко