Справа № 724/305/19
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 724/305/19 Головуючий у 1-й інстанції: Гураль Л.Л.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

24 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюка Івана Миколайовича на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2019 року (головуючий суддя Гураль Л.Л., повний текст рішення складено 11.03.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюка Івана Миколайовича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2019 року ОСОБА_2 (позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюка Івана Миколайовича та до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії НК №403415 від 30.01.2019 року, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування неправомірності оскаржуваної постанови позивач зазначив про відсутність в останній будь-яких посилань на конкретну норму правил, норм і стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху при утриманні дорожніх шляхів і яка ним порушена. Також, позивач посилається на відсутність факту з'ясування відповідачем коло його службових обов'язків та зокрема питання про суб'єкта господарської діяльності який є відповідальним за ремонт, утримання та експлуатацію автомобільних доріг загального користування.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2019 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 30.01.2019 р. серії НК №403415, відносно ОСОБА_2 за частиною 1 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.l ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Інспектор ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюк Іван Миколайович, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Зокрема, обгрунтовуючи власну позицію, апелянт посилається на факт ігнорування судом першої інстанції поданого відповідачем відзиву на позовну заяву та доданих до нього доказів. В даному випадку, доводи апеляційної скарги будуються виключно на незгоді відповідача з невідображенням у рішенні суду першої інстанції, обставин, які зазначені у відзиві відповідача.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в письмовому провадженні за наявними матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, входячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюка Івана Миколайовича серії НК №403415 від 30.01.2019 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 1020,00 грн.

Згідно вказаної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугувало те, що ОСОБА_2, займаючи посаду головного інженера Філії Хотинський райавтодор, порушив правила, вимоги, стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, а саме на а/д Т2603 43+900 ямковість, вибоїни, аварійна ділянка дороги, чим порушив п.1.5 ПДР України.

Позивач не погоджуючись з вказаним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки доказів винуватості позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 140 КУпАП, та правомірності прийняття рішення суду не надано.

Судова колегія надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом першої інстанції, встановлено, що при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором не були з'ясовані вказані обставини.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.10, 11 КУпАП).

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як встановлено судовою колегією, суд першої інстанції в ході дослідження матеріалів справи дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, сукупність яких свідчила б про безумовне порушення позивачем п.1.5 Правил дорожнього руху, про що зазначено у постанові серії НК №403415 від 30.01.2019 року.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно того, що сама постанова серії НК №403415 від 30.01.2019 року не є безумовним доказом скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості витребувати необхідні докази з власної ініціативи, чим не скористався.

Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На переконання судової колегії оскаржуване в межах даної справи рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2019 року зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Так, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 року зобов'язано Управління патрульної поліції в Чернівецькій області надати суду в строк до 24 квітня 2019 року додаткові докази, а саме:

- матеріали справи про вчинене позивачем адміністративне правопорушення;

- докази наявності компетенції у Інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюка Івана Миколайовича на прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №403415 стосовно скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 140 КУпАП;

- докази, що саме позивач є суб'єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 140 КУпАП, та яке мало місце 30.01.2019 року на Автодорозі Т-26-03 км 43+500;

- докази того, що позивач у відповідності до посадової Інструкції головного інженера філії "Хотинський райавтодор" та як керівник дорожньо-експлуатаційної організації, є суб'єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами ч. 1 ст. 140 КАС України (вказати, які саме обов'язки, що стосуються нагляду за експлуатацією Автодороги Т-26-03 км 43+500, визначенні посадовою Інструкцією не виконанні позивачем внаслідок чого було складено постанову серії НК №403415 від 30.01.2019);

- докази наявності обов'язку та повноважень у філії "Хотинський райавтодор" здійснювати нагляд за частиною шляхової мережі Т-26-03 км 43+500;

- докази наявності замовлення позивачу, як головному інженеру філії "Хотинський райавтодор", на виконання ремонтних робіт Автодороги Т-26-03 км 43+500 та докази його невиконання останнім;

- договір про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення;

- докази в підтвердження статусу шляхової мережі Т-26-03, в тому рахунку і км 43+500 останньої;

- матеріали вимоги, внесеної 16.01.2019 року начальнику Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області.

На разі, вказані вимоги суду відповідачем не виконанні.

Надіслані на електронну адресу суду копії документів, а саме вимоги та відповіді на них, колегією суддів до уваги не приймаються оскільки не містять електронно-цифрового підпису, а отже не є належними та допустимими доказами у даній справі.

З огляду на наведений вище аналіз норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, в призмі встановлених обставин справи та наявних матеріалів справи, судова колегія доходить до переконання, що а ні висновки суду першої інстанції, а ні доводи та заперечення відповідача не підтвердженні належними та достатніми доказами.

На переконання судової колегії, етап зібрання доказів, зокрема у справі про адміністративне правопорушення, в підтвердження наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції проігноровано.

В той же час, наведена вище, дає підстави судовій колегії стверджувати про передчасність висновків суду першої інстанції в даній справі, оскільки матеріали справи не містять доказів усунення судом першої інстанції прогалин в доказовій базі даної справи. Тобто, жодних дій, спрямованих на всебічне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили обґрунтованість висновків про наявність підстав для винесення постанови серії НК №403415 від 30.01.2019р.

У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. За логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, судова колегія зауважує, що якщо уповноваженим органом не обґрунтовано підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшкодування доказів винуватості особи.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог в частині скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення серії НК №403415 від 30.01.2019р.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області.

При цьому, колегія суддів зазначає, що прийняття рішення шляхом направлення справи на новий розгляд до компетентного органу не суперечитиме вимогам ч.2 ст. 272 КАС України, оскільки зазначена норма забороняє повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1, ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм чинного матеріального та процесуального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюка Івана Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюка Івана Миколайовича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК №403415 від 30.01.2019 р., винесену Інспектора ВГДР ІПП в Чернівецькій області Грицюком Іваном Миколайовичем, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, і надіслати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області.

В задоволені решти вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 квітня 2019 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.