Справа № 204/2776/18 (2-а/204/1/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 204/2776/18 (2-а/204/1/19)
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року (головуючий суддя - Самсонова В.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №7 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Міняйла Сергія Сергійовича

третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до інспектора роти №7 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Міняйла Сергія Сергійовича, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії інспектора роти №7 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Міняйла Сергія Сергійовича щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі Серії ЕАА №365381 від 17.04.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, з порушенням передбаченого законом порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення, за відсутності належних доказів її вини у вчиненому правопорушенні, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 22 лютого 2019 року у справі №204/2776/18(2-а/204/1/19) адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Міняйла Сергія Сергійовича, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задоволено частково, а саме ухвалено:

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАА № 365381 від 17.04.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити (а.с. 91-95).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріали адміністративної справи не містять беззаперечних доказів наявності вини Позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями Відповідача та свідків, які були в одному екіпажі з Відповідачем, відеозаписом на якому зафіксоване порушення Позивача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обгрунтоване.

В обґрунтування відзиву зазначено про те, що Відповідачем не надано належних доказів вчинення Позивачем інкримінованого йому правопорушення, що свідчить про протиправність спірної постанови та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

23 квітня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від представника Позивача про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.

Судом встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 17 квітня 2018 року Відповідачем було винесено постанову Серії ЕАА № 365381 від 17.04.2018 року відносно ОСОБА_1 про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 255 грн.

Підставою для винесення вищевказаної постанови, як випливає з матеріалів справи, зазначено те, що Позивач 17 квітня 2018 року о 16 год. 57 хв. в м. Дніпрі, на вул. Заводській, буд. 99, керуючи автомобілем «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_1, порушила вимоги знаку 4.2 «Рух праворуч», чим порушила п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оскарження правомірності винесеного суб'єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 17 квітня 2018 року є предметом судового розгляду в цій справі.

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить

з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X, Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року № 1961-IV, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306; Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не надано беззаперечних доказів вчинення Позивачем порушення п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху України, наказові знаки - показують обов'язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що Відповідачем, на підтвердження обставин, викладених у оскаржуваній постанові, долучено до матеріалів справи відеозаписи подій 17.04.2018 року (а.с. 31, 77).

Переглянувши надані Відповідачем відеозаписи, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги стосовно того, що з останніх, є можливим достовірно встановити, що Позивачем дійсно було вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так з відеозапису « » видно як автомобіль Відповідача стоїть біля узбіччя проїзної частини, при цьому з даного відеозапису не видно як автомобіль Позивача порушує п. 8.4 «г» ПДР.

З відеозапису « » видно як Відповідач складає спірну постанову відносно Позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи Відповідача про порушення Позивачем п. 8.4 «г» ПДР не підтверджуються належними доказами.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Приймаючи рішення стосовно відмови в задоволенні позовної вимоги про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно, об'єктивно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийняте з дотриманням норм матеріального, але з порушенням норм процесуального права в частині відмови у закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення, і тому підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 22 лютого 2019 року у справі №204/2776/18(2-а/204/1/19) - скасувати в частині відмови у закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

В решті рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 22 лютого 2019 року у справі №204/2776/18(2-а/204/1/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов