Справа № 487/5899/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м. ОдесаСправа № 487/5899/17

Категорія:10.2.4 Головуючий в І інстанції: Павлова Ж.П.

Дата та місце ухвалення рішення: 07.11.2018 р. м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов'язання призначити пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років від 20.09.2017 року № 66/2 та зобов'язання призначити, здійснити нарахування і виплатити пенсію в період із 08.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність відмови Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області у призначенні йому пільгової пенсії за вислугу років. Позивач зазначає, що умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи на посадах та в закладах не менше 25 років, а його стаж на момент звернення за призначенням пенсії складав 29 років 4 місяці 29 днів.

Крім того, перелік закладів і установ охорони здоров'я і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909, згідно з яким до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються, зокрема, періоди роботи у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад). Позивач посилається на те, що відповідно до статутів підприємств, на яких він працював, основна мета і функції об'єднань, відділень, КП і інше не змінювались, і фактично він працював в одній і тій самій організації.

З огляду на зазначене, вважає, що він має право на призначення пенсії за вислугу років, а рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області є протиправним та необґрунтованим.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що згідно постанови КМУ № 909 від 04.11.1993 року, якою затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Апелянт зазначив, що зі статуту Миколаївського обласного госпрозрахункового виробничого об'єднання «Профмед» вбачається, що на нього було покладено відповідні функції організації проведення профілактичних, винищувальних дератизаційних та дезінсекційних робіт на території м. Миколаєва після ліквідації відділень профілактичної дезінфекції Миколаївської дезінфекційних станцій. В подальшому реорганізація об'єднання та його філій проводилась без зміни функціонального навантаження.

Зважаючи на зазначене, апелянт вважає, що підприємства, на яких він працював є установами охорони здоров'я санітарно-профілактичного профілю, а тому він має право на пенсію за вислугу років.

Також апелянт не погодився з посиланням суду першої інстанції на Порядок державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою КМУ від 15.07.1997 року № 765, з огляду на який суд дійшов висновку про те, що організація набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації, зважаючи на те, що такій акредитації, на його думку, підлягають заклади, які надають первинну та вторинну медичну допомогу (заклади лікувальної медицини), а не санітарно-профілактичні заклади.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

До заяви ним було додано, зокрема, копію трудової книжки та довідку про роботу в КП «Профілактична дезінфекція».

На виконання ухвали П'ятого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 року відповідачем було надано до суду письмові пояснення щодо призначення позивачеві пенсії за віком за його зверненням.

З наданих пояснень та поданих додаткових доказів встановлено, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 було надано трудову книжку, однак, у зв'язку з тим, що записи у ній за період з 02.01.1992 року по 20.01.2002 року щодо роботи у НВО «Профмед» містили дописані записи посад без посилання підстав внесення змін, які повинні бути завірені підписом особи, яка вносила зміни та печаткою, заявнику було запропоновано надати копії первинних документів, які б підтверджували роботу саме на посаді лікаря-дезинфекціоніста та документи, згідно яких можливо визначити, чи відноситься НВО «Профмед» до Переліку закладів охорони здоров'я, робота в яких зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

07.06.2017 року позивачем було надано відповідачу уточнюючу довідку про роботу у вищезазначений період.

Розпорядженням Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 03.08.2017 року № 1984 ОСОБА_2 було призначено пенсію за вислугу років та пенсійна справа в порядку контролю та з питання, чи вірно встановлено право та призначено пенсію за вислугу років, була надіслана до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Листом від 05.09.2017 року ГУ ПФУ в Миколаївській області пенсійну справу ОСОБА_2 було повернуто Центральному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на доопрацювання. При цьому, ГУ ПФУ в Миколаївській області також у вказаному листі зазначено про те, що при розгляді питання щодо права особи на пенсію за вислугу років основним критерієм є відповідність назви закладу охорони здоров'я Переліку закладів охорони здоров'я та відповідність посади, на якій працює заявник, передбачених Переліком. Також ГУ ПФУ в Миколаївській області посилалось на відсутність підстав для зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення йому пенсії за вислугу років періоду роботи в Миколаївському обласному госпрозрахунковому виробничому об'єднанні «Профмед», Миколаївському виробничому об'єднанні «Профмед» та Миколаївському обласному державному комунальному підприємстві «Профілактична медицина».

Рішенням Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 20.09.2017 року за №66/2 було скасовано рішення про призначення пенсії за вислугу років та відмовлено у призначені пенсії у зв'язку із відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

В обґрунтування прийнятого рішення відповідач послався на те, що назва закладу, де працював позивач з 31.10.1991 року по 20.01.2002 року (Миколаївське госпрозрахункове виробниче об'єднання «Профмед», Миколаївське виробниче об'єднання «Профмед», Миколаївське обласне державне комунальне підприємство «Профілактична медицина») не відповідає назві закладів, зазначених в Переліку закладів охорони здоров'я і не відноситься до закладів охорони здоров'я, та згідно з постановою КМУ «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993р. № 909 не передбачено зарахування до вислуги років роботи в цих закладах. По розрахункам пенсійного органу стаж роботи позивача, який дає йому право на призначення пенсії складає лише 19 років 0 місяців 25 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п."е" ч.1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров'я в період з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року призначаються при наявності спеціального стажу роботу не менше 26 років 6 місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до таких закладів віднесено: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепід-служби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

На пенсію за вислугу років мають право лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Згідно Примітки 2 до вказаної постанови робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Судом встановлено, що в період з 31.10.1991 року по 20.01.2002 року позивач працював завідуючим відділення профілактичної дезінфекції Миколаївського виробничого об'єднання "Профмед", в.о. директора та директором Миколаївського виробничого об'єднання "Профмед" та Миколаївського обласного державного комунального підприємства "Профілактична медицина".

З 2002 року по 2016 року позивач працював директором (лікарем-дезинфекціоністом) комунального підприємства "Профілактична дезинфекція" та по 31.05.2016 року виконував обов'язки директора КП "Профдезінфекція".

Відповідач посилається на те, що згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року № 385, затверджено перелік закладів охорони здоров'я, яким, зокрема, передбачено санітарно-профілактичні заклади, зокрема, санітарно-епідеміологічні заклади, такі як: Дезінфекційна станція з профілактичної дезінфекції, Дезінфекційна станція (обласна, міська); Об'єднання (підприємство) «Профдезінфекція» (обласне, міське); Об'єднання "Меддезінфекція" (обласне, міське); Протичумна станція; Санітарно-епідеміологічна станція (центральна, республіканська, обласна, міська, міжрайонна, районна); Санітарно-епідеміологічна станція на водному транспорті (центральна, басейнова, портова); Санітарно-епідеміологічна станція на залізничному транспорті (центральна, на залізницях, лінійна); Санітарно-епідеміологічна станція об'єкта з особливим режимом роботи; Центральна санітарно-епідеміологічна станція на повітряному транспорті.

З огляду на те, що вказаним наказом не віднесено виробниче об'єднання "Профмед" та комунальне підприємство "Профілактична медицина" до санітарно-епідеміологічних закладів, відповідач вважає, що робота у вказаний установах не може бути віднесена до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів не погоджується з вказаним твердженням відповідача з огляду на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 до переліку установ, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років віднесено, зокрема, санітарно-епідеміологічні заклади.

З наданих позивачем доказів, а саме, статутів виробничого об'єднання "Профмед" та державного комунального підприємства «Профілактична медицина», а також комунального підприємства «Профілактична дезінфекція», вбачається, що вказані підприємства відносяться до комунальної власності та відносяться до санітарно-епідеміологічних установ.

Предметом діяльності вказаних установ є проведення профілактичних дезінфекційних, дезінсекційних та дератизаційних робіт на об'єктах цивільного, промислового та соціального значення, випробування виробництва і удосконалення засобів боротьби з гризунами і побутовими комахами тощо.

З огляду на предмет діяльності зазначених підприємств, та враховуючи те, що згідно статутів вказаних підприємств вони є санітарно-епідеміологічними установами, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно не врахував стаж роботи позивача у період з 31.10.1991 року по 20.01.2002 року на посаді завідуючого відділення профілактичної дезінфекції Миколаївського виробничого об'єднання "Профмед", в.о. директора та директора Миколаївського виробничого об'єднання "Профмед" та Миколаївського обласного державного комунального підприємства "Профілактична медицина" до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Крім того, взагалі є необґрунтованими посилання відповідача на те, що назви закладів, в яких у спірний період працював позивач, не відповідають переліку закладів охорони здоров'я, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року № 385, з огляду на те, що вказаний наказ було прийнято 28.10.2002 року, тоді як досліджувався період роботи позивача з 1991 року по 20.01.2002 року, тобто період, протягом якого вказаний наказ Міністерства охорони здоров'я України № 385 не діяв.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на Порядок державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765, з огляду на наступне.

За змістом ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Ці пенсії встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст. 51 зазначеного Закону).

Частиною 2 ст. 7 цього Закону визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

З аналізу положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» слідує, що для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров'я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров'я, та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (далі - Закон № 2801-XII), заклад охорони здоров'я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Частиною 5 ст. 16 Закону № 2801-XII установлено добровільне проходження закладами охорони здоров'я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

П. 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 визначено, що акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання наявності у закладі охорони здоров'я умов для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров'я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам.

При цьому, згідно п. 5 Порядку акредитаційні комісії проводять акредитацію закладів, крім аптечних закладів, комунальної форми власності, що надають первинну та вторинну медичну допомогу, та приватної форми власності, що надають первинну медичну допомогу.

В даному випадку розглядувані підприємства, на яких працював позивач, відносяться до санітарно-епідеміологічних установ та не надають первинну чи вторинну медичну допомогу.

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 20.09.2017 року № 66/2, яким скасовано рішення про призначення пенсії за вислугу років та відмовлено у призначені пенсії ОСОБА_2 у зв'язку із відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

В свою чергу, як встановлено в ході розгляду справи, спершу позивачу було призначено пенсію за вислугу років згідно розпорядження Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 03.08.2017 року, однак згодом, рішенням від 20.09.2017 року № 66/2 зазначене рішення про призначення пенсії було скасовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що скасування рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 20.09.2017 року № 66/2 фактично поновлює дію розпорядження Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 03.08.2017 року про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, що, на думку суду апеляційної інстанції, є ефективним способом захисту порушених прав позивача та не потребує вжиття додаткових заходів для поновлення порушених прав.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині зобов'язання відповідача призначити, здійснити нарахування і виплату пенсії в період із 08.12.2016 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією № 45 від 07.11.2017 р. Крім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 960 грн., що підтверджується квитанцією № ПН1577900 від 21.01.2019 р.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що стягненню на користь ОСОБА_2 з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб'єкта владних повноважень) підлягає сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 800 грн.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, вважає, що на підставі ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2018 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 20.09.2017 року № 66/2 про скасування рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років та відмову у призначенні цього виду пенсії ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (, 54018, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 55-Е) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 800 грн. (вісімсот гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 25.04.2019 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька