Справа № 420/2437/19
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2437/19
УХВАЛА

26 квітня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Кравченко М.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах Прихожан Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці м. Чорноморська, до Чорноморської міської адміністрації, треті особи: Одеська Єпархія Української Православної Церкви, Рибосільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Мрія», про визнання протиправним та скасування рішення від 28.04.2005 року № 400, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах Прихожан Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці м. Чорноморська, до Чорноморської міської адміністрації, треті особи: Одеська Єпархія Української Православної Церкви, Рибосільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Мрія», про визнання протиправним та скасування рішення від 28.04.2005 року № 400.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суддя прийшов до висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах Прихожан Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці м. Чорноморська, до Чорноморської міської адміністрації, треті особи: Одеська Єпархія Української Православної Церкви, Рибосільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Мрія», про визнання протиправним та скасування рішення від 28.04.2005 року № 400 слід відмовити з наступних підстав.

В позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд: визнати протиправним та скасувати рішення Іллічівського виконавчого комітету міської ради за № 400 від 28 квітня 2005 року «Про видачу РСГПОП «Мрія» свідоцтва про право власності на будівлю клубу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Олександрійська, № 79/10».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом обґрунтовують свої вимоги тим, що 28.04.2005 року Іллічівською міською радою, Виконавчий комітет, було прийняте рішення за № 400 «Про видачу РСГПОП «Мрія» свідоцтва про право власності на будівлю клубу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Олександрійська № 79/10»; згідно із змістом рішення за № 400 від 28.04.2005 року, Іллічівський міськвиконком встановив, що на підставі рішення загальних зборів Рибосільськогосподарського колективного підприємства «Мрія», протокол № 1 від 03.03.2000 року, правонаступником даної юридичної особи стало Рибосільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Мрія»; на підставі актів прийому-передачі від 31.03.2000 року вищевказане підприємство, РСГПОП «Мрія» отримало у власність будівлю колишнього клубу за адресою м. Іллічівськ, вул. Олександрійська, 79/10; у відповідності до вимог ст.ст.325, 328 ЦК України, ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.6.1 Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», виконком Іллічівської міської ради вирішив - видати Рибосільськогосподарському приватно-орендному підприємству «Мрія» свідоцтво про право власності на будівлю колишнього клубу загальною площею 246,5 кв. м і замощення 1 за адресою м. Іллічівськ, вул. Олександрійська,79/10; на момент прийняття оспорюваного рішення, 28.04.2005 року, приміщенням колишнього клубу за договором, укладеним між уповноваженою особою первісного власника, Рибосільськогосподарського колективного підприємства «Мрія», та настоятелем Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці Даниловим Борисом, цим приміщенням як храмом Богові з 1998 року користувалися віруючі приходу, утримували це приміщення за свої кошти; про наявність цього рішення та наступні правочини, які були укладені на підставі рішення виконкому міськради у подальшому, тобто договір купівлі-продажу від 26.04.2007 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.04.2008 року, договір дарування від 26.10.2009 року, віруючі сповіщені не були, ніяких претензій з боку держави або власників з приводу незаконного користування будівлею будинку культури як храмом Богові не отримували протягом 20 років; у квітні 2018 року позивачу стало відомо, що останній власник, ОСОБА_4, яка нібито отримала у дар це приміщення за договором дарування від 26.10.2009 року, висунула свої претензії на будівлю, де знаходиться Православний приход Покрови Пресвятої Богородиці; лише 19.03.2019 року позивачем була отримана копія цього рішення. Приймаючі це рішення, відповідач посилався на наявність рішення загальних зборів первісного власника, Рибосільськогосподарського колективного підприємства «Мрія», протокол № 1 від 03.03.2000 року, який відсутній у справі по даному рішенню, як і відсутні документи, які підтверджують його законність набуття права власності на будівлю колишнього клубу за адресою м. Іллічівськ, вул. Олександрійська, 79/10. Крім того, на момент прийняття оспорюваного рішення по приміщенню колишнього клубу РСГПОП «Мрія», це приміщення використовувалось вже 7 (сім) років віруючими Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці. Тобто, тягар утримання нерухомого майна виконували віруючі Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці.

Суддя зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спірні правовідносини виникли на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв'язані питання пов'язані з реєстрацією права власності на нерухоме майно, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав іншої фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Суддя звертає увагу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично оспорюють рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно Рибосільськогосподарському приватно-орендному підприємству «Мрія», яке свого роду є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власника нерухомого майна), у тому числі і позивачів, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останніх права на звернення з цим позовом в порядку адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини між учасниками виникли внаслідок того, що новий власник висунув свої претензії на нерухоме майно, будівлю де знаходиться Православний приход Покрови Пресвятої Богородиці, якою користуються та утримують віруючі Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці, у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому у позивачів виникла необхідність захисту їх цивільних (майнових) прав, у зв'язку із чим вони звернулися до суду.

Таким чином, вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб'єктним складом сторін, підставами та предметом позову є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист цивільних (майнових) прав позивача.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 14.03.2018 року у справі № 396/2550/17, від 23.05.2018 року у справі № 802/233/16-а, від 27.06.2018 року у справі № 814/104/17, від 22.08.2018 року у справі № 815/1568/16, від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, від 07.11.2018 року у справі № 818/619/16, від 28.11.2018 року у справі № 823/1508/16, від 13.02.2019 року у справі № 822/1360/18, від 13.02.2019 року у справі № 820/1791/16, від 27.02.2019 року у справі № 806/1400/17.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, суддя вважає, що даний спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну «встановлений законом» у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, з урахуванням ст.170 КАС України, суддя прийшов до висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах Прихожан Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці м. Чорноморська, до Чорноморської міської адміністрації, треті особи: Одеська Єпархія Української Православної Церкви, Рибосільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Мрія», про визнання протиправним та скасування рішення від 28.04.2005 року № 400 необхідно відмовити.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.ст.2, 4, 6, 19, 170, 171, 243, 248 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах Прихожан Православного приходу Покрови Пресвятої Богородиці м. Чорноморська, до Чорноморської міської адміністрації, треті особи: Одеська Єпархія Української Православної Церкви, Рибосільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Мрія», про визнання протиправним та скасування рішення від 28.04.2005 року № 400.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко