Справа № 520/461/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 р. Справа № 520/461/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Шевцової Н.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" в особі філії ХОФ АКБ "УКРСОЦБАНК" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 (суддя Панов М.М., 61022, м. Харків, майдан Свободи,6) по справі № 520/461/19

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця Кудряшова Дмитра В'ячеславовича, третя особа Акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" в особі філії ХОФ АКБ "УКРСОЦБАНК"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Кудряшова Дмитра В'ячеславовича (далі - відповідач), третя особа: Акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" в особі філії ХОФ АКБ "УКРСОЦБАНК" - в якому просив:

-визнати протиправною та незаконною і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2018 приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В'ячеславовича у виконавчому провадженні ВП №57313466 місцезнаходження (АДРЕСА_5, тел. НОМЕР_1, НОМЕР_2, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1);

-визнати протиправною та незаконною і скасувати постанову про арешт майна від 28.09.2018 приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні ВП №57313466 місцезнаходження (АДРЕСА_5, тел. НОМЕР_1, НОМЕР_2, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1), а також скасувати заборону на реєстрацію місця проживання будь - яких осіб за адресою: АДРЕСА_3;

-визнати протиправною та незаконною і скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 19.10.2018 приватного виконавця виконавчою округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні ВП №57313466 місцезнаходження АДРЕСА_5, тел. НОМЕР_1, НОМЕР_2, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2018 приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В'ячеславовича у виконавчому провадженні ВП №57313466. Визнано протиправною та скасовано постанову про арешт майна від 28.09.2018 приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В'ячеславовича у виконавчому провадженні ВП №57313466. Скасовано заборону на реєстрацію місця проживання будь - яких осіб за адресою: АДРЕСА_3. Визнано протиправною та скасовано постанову про опис та арешт майна боржника від 19.10.2018 приватного виконавця виконавчою округу Харківської області Кудряшова Дмитра В'ячеславовича у виконавчому провадженні ВП №57313466.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків наявність підстав для задоволення позовних .

Позивач та відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались .

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2006 року між ОСОБА_1 і Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», на сьогоднішній день Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», було укладено кредитний договір №839/3/27/38/6-127.

Згідно п. 1.1 Договору 1 позивач отримав від банку кредит в іноземний валюті у сумі 199500 (сто дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот) доларів США.

Зі сплатою 12.7% річних з погашення основної заборгованості 692,70 (шістсот дев'яносто два долари) 70 центів кожного місяця до 10.12.2030.

У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором 1 між позивачем та Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» було укладено договір іпотеки від 21.12.2006 №839/4/27/38/6-293, яким було передано майно позивача в іпотеку Акціонерному товариству «УКРСОЦБАНК».

Згідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передав третій особі відповідно до п. 1.1. в порядку та на умовах передбачених цим договором, Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно, в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки позивач передав третій особі в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 226,9 кв.м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3.

27.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В., було відкрито виконавче провадження ВП №57313466 на підставі заяви Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» про примусове виконання. Також 27.09.2018 відповідачем було винесено постанову про арешт майна позивача.

Підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського округу Ємця І.О., який зареєстровано в реєстрі за №448 від 05.02.2016.

28.09.2018 відповідачем прийнято повторну постанову про арешт того ж самого майна позивача в одному й тому ж самому виконавчому провадженні ВП №57313466.

Листом №67313466/704 від 28.09.2018 відповідач звернувся до Харківської Міської Ради Харківської області в Департамент реєстрації, в якому просив Департамент реєстрації ХМР Харківської області, заборонити реєстрацію будь - яких осіб за адресою: АДРЕСА_3.

Департаментом реєстрації ХМР Харківської області було виконано постанову відповідача від 28.09.2018 частині заборони реєстрації будь - яких осіб за адресою: АДРЕСА_3.

19.10.2018 відповідач у вищезазначеному виконавчому провадженні здійснив виконавчу дію в виді постанови про опис та арешт майна позивача - трикімнатну квартиру загальною площею, 226,9 кв.м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся із позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних постанов приватний виконавець діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, чим порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірним питанням у даній адміністративній справі є правомірність прийняття приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. до виконання виконавчого напису №448, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Емець І.А. від 05.02.2016 та винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2018, про арешт майна від 28.09.2018, про опис та арешт майна боржника від 19.10.2018.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (чинний та в редакції з 05.10.2016 року, далі - Закон 1404).

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (чинного на момент пред'явлення виконавчого напису до виконання, далі - Закон 606), виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 Закону Закон № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закон №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до умов Договору кредиту № 839/3/27/38/6-127 від 21.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1. було надано кредит в розмірі 199500 (сто дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот) доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за договором кредиту між ним і АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки № 839/4-27/38-6-293, відповідно до якого було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру 31, загальною площею 226,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

05.02.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Емець І.А. вчинено виконавчий напис № 448 про звернення стягнення на предмет іпотеки, трикімнатну квартиру 31, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 226,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту у сумі 6040569 (шість мільйонів сорок тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 32 коп.

15.02.2016 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Харківські області відкрито ВП № 50187689 зз виконання виконавчого напису № 448 від 05.02.2016 вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Емець І.А.

15.08.2018 року АТ «Укрсоцбанк» до відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Харківські області було подано заяву про повернення виконавчого документу.

24.09.2018 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 1 ч.1 ст. 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 5 ст. 37 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII).

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону №1404 строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 5 статті 12 Закону №1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

З аналізу зазначених статей слідує, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання строк пред'явлення його до виконання встановлюється з дня повернення. Повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання.

Таким чином, з дня повернення виконавчого документа стягувачу, а саме з 24.09.2018 року, поновився строк його пред'явлення, який згідно виконавчого запису становив один рік.

Як встановлено судом, повторно виконавчий напис № 488 від 05.02.2016 стягувач пред'явив 27.09.2018, тобто у строки, визначені законом.

Що стосується тверджень позивача, щодо оскарження виконавчого напису в судовому порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05.02.2016 р., вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем, реєстраційний №448, про зверненню стягнення на трикімнатну квартиру номер 31, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.09.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення по суті позовних вимог. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Отже, рішенням суду у цивільній справі, яке набрало законної сили, було підтверджено законність виконавчого напису №488 від 05.02.2016 р., вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О.

Відповідно ст. 319 ЦПК України (в редакції з 18.03.2004 по 15.12.2017 р.) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За положеннями ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.10.2017 відкрито касаційне провадження у цивільній справі №640/16278/16-ц. Питання щодо зупинення виконання рішення (ухвали) чи виконавчого напису нотаріуса в ухвалі не вирішувалось.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що приватний виконавець при вчиненні дій щодо відкриття виконавчого провадження діяв у відповідності до вимог законодавства, а отже оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2018 у виконавчому провадженні ВП №57313466 є законною та скасуванню не підлягає.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними та скасування постанов про арешт майна від 28.09.2018, про опис та арешт майна боржника від 19.10.2018 у виконавчому провадженні ВП №57313466, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із пунктом шостим частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Пунктом шостим цієї ж статті передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, оскільки після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен у повному обсязі вчиняти виконавчі дії спрямовані на виконання виконавчого документа, у тому числі, здійснювати накладення арешту на майно боржника, а відтак дії відповідача є правомірними, вчиненими на виконання Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на перелічені норми, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанов державного виконавця про арешт майна боржника.

Стосовно посилання позивача на неврахування відповідачем положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Тобто, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання.

Отже, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб'єкта, який здійснює таке стягнення).

Отже, аналізуючи наведені нормативно - правові акти та дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки оскаржувана постанова стосується лише арешту майна боржника та питання здійснення стягнення на майно в ній не порушується, отже в даному випадку права позивача, як власника майна, внаслідок накладення державним виконавцем арешту на заставне майно та майно, яке є предметом іпотеки не порушені.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних постанов є помилковими.

Колегія суддів не погоджується також з висновками суду першої інстанції щодо незаконності заборони реєстрації будь-яких осіб, за адресою: АДРЕСА_3, оскільки згідно з ч.2 ст.56 Закону №1404-VIII виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Частиною 5 ст.56 Закону №1404-VIII визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим.

Аналізуючи вказані вище норми Закону України "Про виконавче провадження" колегія суддів приходить до висновку про те, що державний виконавець для забезпечення реального виконання рішення має право накладати арешт на майно боржника та обмежувати право боржника у користуванні майном. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника від 28.09.2018 року накладено арешт на майно, що належить божнику, встановлено обмеження права користування цим майном (заборонено реєстрацію будь - яких осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_3), що відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, за умовами іпотечного договору № 839/3/27/38/6-127 від 21.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», іпокодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Також за вимогами вказаного договору, іпокодавець гарантує, що без письмової згоди іпотекодержателя, що оформлюється додатковою угодою до Договору, не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що вказані судом першої інстанції недоліки у оформленні оскаржуваних постанов, не можуть бути підставою для визнання їх протиправними та скасування, оскільки окремі дефекти рішення суб'єкта владних повноважень не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування, якщо спірне рішення прийняте суб'єктом владних повноважень у межах своєї компетенції.

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, оскільки неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняв виконавчі дії та здійснював заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом №1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірного рішення.

За наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи та оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" в особі філії ХОФ АКБ "УКРСОЦБАНК" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 по справі № 520/461/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Кудряшова Дмитра В'ячеславовича, третя особа: Акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Н.В. Шевцова Г.Є. Бершов