Справа № 826/3406/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3406/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства об'єднання громадян «Херсонпроммонтаж» Херсонської міської громадської організації інвалідів «Марія» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом Підприємства об'єднання громадян «Херсонпроммонтаж» Херсонської міської громадської організації інвалідів «Марія» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № , № від 09.11.2017; рішення № , № , № від 09.11.2017; вимогу від 09.11.2017 № ; податкову вимогу № 10503-17 від 22.01.2018 та рішення про опис майна № 10503-17 від 22.01.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення та податкова вимога є протиправними.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Підприємство об'єднання громадян «Херсонпроммонтаж» Херсонської міської громадської організації інвалідів «Марія» взято на облік в органах податкової служби 12.12.2011, на момент проведення перевірки перебуває на обліку в ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка Підприємства об'єднання громадян «Херсонпроммонтаж» Херсонської міської громадської організації інвалідів «Марія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2017.

За результатами перевірки складено акт № 466/26-15-14-01-02/37959894 від 26.10.2017. (а. с. 18-40), згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення:

- п. 44.1. ст. 44, п. 134.1 ст. 134, п. 142.1. ст. 142 Податкового кодексу України (далі - ПК), п. п. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 150 010 грн, в тому числі за 2015 рік 150 010 грн;

- п. 201.10 ст. 201 ПК, а саме несвоєчасну реєстрацію підприємством податкових накладних, виписаних на адресу контрагентів-покупців;

- п.п. 176.2. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК, р. 3 наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», щодо подання недостовірної інформації у податковому розрахунку про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податку, суми утриманого з них податку за I-IV квартали 2014 року;

- п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого несвоєчасно сплачено єдиний внесок у періоді, що перевірявся, а саме за червень-грудень 2015 року, за травень, червень, серпень 2016 року, а також за травень та червень 2017 року;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого несвоєчасно подано звіт по єдиному внеску за березень 2014 року, квітень 2015 року, листопад 2016 року;

- п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску у розмірі 8831,22 грн., в тому числі за 2014 рік - 1671,67 грн., 2016 рік - 4088,92 грн., 2017 рік - 3070,63 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № , № , № від 09.11.2017. (а. с. 41-43)

Оскільки позивачем вчасно не було сплачено суму нарахованого грошового зобов'язання, податковим органом прийнято рішення про застосування до позивача штрафних санкцій, зокрема, рішення № , № , № від 09.11.2017, а також прийнято податкову вимогу № 10503-17 від 22.01.2018 та рішення № 10503-17 про опис майна у податкову заставу від 22.01.21018. (а. с. 13-14, 44-47).

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків щодо наявності в діях посадових осіб Підприємства об'єднання громадян «Херсонпроммонтаж» Херсонської міської громадської організації інвалідів «Марія» порушень вимог податкового законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.11.2017 № .

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК об'єктом оподаткування (податком на прибуток підприємств) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п. 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК. Так, згідно з положеннями п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладені норми підставою для бухгалтерського та податкового обліку э первинний документ, який може бути прийнятим лише у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідач наголошував на тому, що позивачем за 2015 рік занижено прибуток внаслідок безпідставного віднесення до складу витрат 814 787 грн по операціям з придбання товарів у ФОП ОСОБА_4, які, на думку відповідача, не здійснювались та не оплачувались, підтверджуючих документів чого до перевірки надано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_4 (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір № 10/12/2015 купівлі-продажу товарів (т. 1 а.с. 48-51).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в специфікаціях до цього договору, які підписуються та скріплюються печатками обох сторін та є невід'ємною частиною цього договору (далі - специфікації).

Згідно з п. п. 2.1 п. 2 договору передача товару у власність покупця здійснюється продавцем протягом терміну та за адресою, яка визначається в специфікаціях до цього договору.

Факт передачі товару у власність покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання видаткової накладної, яка підписується обома сторонами у момент передачі- приймання товару (підпункт 2.2 п. 2 договору).

Підпунктом 2.3 п. 2 договору визначено, що моментом переходу права власності на товар від продавця до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаної видаткової накладної.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата вартості товару здійснюється покупцем на умовах післяоплати 100% вартості товару протягом 90 (дев'яноста) календарних днів з моменту підписання обома сторонами видаткової накладної (п.п. 3.2, 3.3 договору). Сторони в специфікаціях до цього договору можуть визначити інший порядок здійснення оплати за товар (п. 3.5 договору).

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано до суду специфікації №1-8 від 10.12.2015. (т. 1 а.с. 52-59), видаткові накладні та рахунки-фактури (т. 1 а.с. 170-185) на загальну суму 4 750 420 грн, Також на виконання умов договору № 10/12/2015 від 10.12.2015 сторонами було оформлено та підписано видаткові накладні, якими підтверджується факт прийому-передачі товару на загальну суму 4 750 420 грн.

Проте, колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не наведено також будь-яких мотивів, які б засвідчували необхідність придбання спірного товару у відповідних обсягах, не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про реальність цих господарських операцій, їх ділову мету: відсутні докази щодо транспортування придбаного товару, його зберігання, використання у власній діяльності, а також його фактичної оплати.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що оборотно-сальдові відомості та податкові розрахунки не є первинними документами, які підтверджують здійснення господарської операції.

З огляду на викладене, колегія суддів підтримує висновок відповідача та суду першої інстанції про необґрунтованість формування позивачем спірних витрат по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_4

У ході проведення спірної перевірки відповідачем також було встановлено застосування позивачем податкових пільг з податку на прибуток на суму прибутку 18 602 грн.

Відповідно до пункту 142.1 статті 142 ПК звільняється від оподаткування прибуток підприємств та організацій, які засновані громадськими організаціями інвалідів і є їх повною власністю, отриманий від продажу (постачання) товарів, виконання робіт і надання послуг, крім підакцизних товарів, послуг із поставки підакцизних товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку здійснювати постачання товарів від імені та за дорученням іншої особи без передачі права власності на такі товари, де протягом попереднього звітного (податкового) періоду кількість інвалідів, які мають там основне місце роботи, становить не менш як 50 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менш як 25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці.

Зазначені підприємства та організації громадських організацій інвалідів мають право застосовувати цю пільгу за наявності дозволу на право користування такою пільгою, який видається уповноваженим органом відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Позивачем було надано до суду копії відповідних дозволів на право користування зазначеною пільгою. Проте, як зафіксовано в акті перевірки, у ході її здійснення позивач не надавав дозвіл (розпорядження) про надання права на користування пільгами. Матеріали справи також не містять доказів надання цих документів до перевірки.

Окрім того, позивач також не надав доказів подання податковому органу зазначених вище документів, відсутність яких встановлена в акті перевірки, відповідно до пунктів 44.6, 44.7 статті 44 ПК.

З оглядну на викладені обставини, колегія суддів підтримує висновок відповідача та суду першої інстанції, а також в порушення про заниження позивачем податоку на прибуток в сумі 150 010 грн, а тому податкове повідомлення - рішення від 09.11.2017 № є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.11.2017 № та рішення від 09.11.2017 № .

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначену законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН). Реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання, а з порушенням терміну не пізніше 180 календарних днів від дати їх складання.

У ході спірної перевірки відповідачем було встановлено, що позивачем було виписано податкову накладну № 12 від 29.07.2016 та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням граничних термінів на 2 дні.

Згідно пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Спірною перевіркою було встановлено несвоєчасне подання позивачем звітності з єдиного внеску: за березень 2014 року (граничний термін подання 20.04.2014, фактично подано 22.04.2014); за квітень 2015 року (граничний термін подання 20.05.2015, фактично подано 24.10.2017); за листопад 2016 року (граничний термін подання 20.12.2016, фактично подано 22.12.2016).

Позивач наведених порушень не заперечив, проте в обґрунтування своїх вимог в цій частині, стверджував, що причиною прострочення реєстрації податкової накладної та подання звітності з єдиного внеску стали технічні труднощі, відключення підприємства від системи електронного декларування на що позивач не міг вплинути.

Проте, колегія суддів наголошує, що будь-які докази на підтвердження вказаних обставин надані не були.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 73 КАС передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач не надав на підтвердження своїх доводів стосовно перешкод у доступі до системи електронного декларування, внаслідок чого колегія суддів позбавлена можливості надати ним оцінку. Самого лише посилання на певні обставини без надання ним жодних доказів, не дає суду можливості вважати такі обставини об'єктивно існуючими.

З огляду на це, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відхилення наведених аргументів позивача.

Згідно пункту 120-1.1.1 статті 120-1 ПК порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

Відповідно до пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 09.11.2017 № та рішення від 09.11.2017 № , неправомірність яких у ході розгляду справи не підтвердилася.

Щодо вимоги від 09.11.2017 № , рішення від 09.11.2017 № , рішення від 09.11.2017 № .

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У ході спірної перевірки за позивачем встановлено заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне рахування на суму 8831,22 грн, а також несвоєчасну сплату цього внеску, зокрема згідно даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податку обліковується заборгованість по єдиному внеску за червень-грудень 2015 року, за травень, червень, серпень 2016 року, а також за травень та червень 2017 року.

Позивач вказаних порушень не заперечив, проте зазначив, що не мав у штаті бухгалтера, який би забезпечував здійснення обчислення єдиного внеску відповідно до чинного законодавства. Проте, колегія суддів наголошує на тому, що відсутність бухгалтера у штаті платника єдиного внеску не звільняє його від обов'язку нарахування та сплати цього внеску та від відповідальності за порушення вимог чинного законодавства (стаття 68 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Частиною десятою, пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вимоги від 09.11.2017 № , рішення від 09.11.2017 № та рішення від 09.11.2017 № .

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів наголошує, що позивач в апеляційній скарзі не навів будь-яких доводів, які б стосувалися помилковості висновків та рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.11.2017 №, податкової вимоги від 22.01.2018 № 10503-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 22.01.2018 № 10503-17, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства об'єднання громадян «Херсонпроммонтаж» Херсонської міської громадської організації інвалідів «Марія» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 24.04.2019.