Справа № 520/1491/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 520/1491/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Машура Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року по справі № 520/1491/19 (головуючий І інстанції: Шевченко О.В.) за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової Ірини Юріївни, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю "Актуаль" , Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової І.Ю. в якому просив суд скасувати рішення відповідача №33930841 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення гараж НОМЕР_1 загальною площею 19,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року позову заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової І.Ю. про скасування рішення - повернуто особі, яка її подала.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, та направити справу для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду. Апелянт наголошує на тому, що всупереч, вимогам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 3, 6, 7, 53, 90 КАС України, судом не враховано той факт, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради, а не як законний представник інтересів Харківської міської ради. Вказує, що прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

Розгляд справи здійснювався з урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.4 ст.250, ч.3 ч.2 ст.313 КАС України. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просив рішення прийняти відповідно до законодавства.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву з підстав передбачених п.7 ч.4 ст.169 КАС України, суд першої інстанції висновувався на тому, що у заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 були відсутні обумовлені законодавством підстави для звернення з позовом до суду.

В той же час, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п.7 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, суд першої інстанції. В особі відповідного судді вирішує ряд питань на цій стадії, одним з яких окрім іншого є також питання щодо підсудності розгляду справи. Тому, якщо у разі встановлення приналежності розгляду даного спору до адміністративного судочинства, суд вирішує інші питання пов'язанні з можливістю відкриття у разі відсутності та дотримання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України. В той же час, у разі якщо позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства, то слід застосовувати інші процесуальні наслідки.

Судом встановлено, що у відповідності до частини 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Термін "суб'єкт владних повноважень", відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язковість суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом", у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до положень абз.2 ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що предметом позовних вимог є рішення відповідача №33930841 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення гараж НОМЕР_1 загальною площею 19,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 тобто фактично має місце оспорювання правомірності набуття права власності на спірний об'єкт.

В той же час, суд першої інстанції під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі на зазначені обставини уваги в достатній мірі не звернув. Чим передчасно прийняв рішення про повернення позову з підстав, передбачених п.7 ч.4 ст.169 КАС України. В даному випадку слід більш ретельно встановити приналежність даного спору до справ адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують правильність прийнятого рішення. Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, та з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому з огляду на положення ст.320 КАС України задовольняє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 320, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року по справі № 520/1491/19 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

У повному обсязі складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц