Справа № 520/10737/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р.Справа № 520/10737/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача Головінова Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/10737/18

за позовом ОСОБА_2

до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправною бездіяльність Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 липня 2018 року; зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2 на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб, - з 01 липня 2018 року; та виплату ОСОБА_2 заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії; зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, - за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії; стягнення на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області моральної шкоди в розмірі 55000 (п'ятдесят п'ять тисяч) гривень; зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили; допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 01 липня 2018 року у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не виплати пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 липня 2018 року.

Зобов'язано Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нараховування та виплату пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 липня 2018 року та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії.

Зобов'язано Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, - за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 352 грн. 40 коп.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржуване рішення, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення при вирішенні спору.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. Вказує, що проживає в Харківській області з 2012 року. У квітні 2014 року позивачу припинено виплату пенсію у зв'язку з початком військового конфлікту, оскільки фактично він проживав в м. Харкові, а реєстрація місця проживання була в м.Ровеньки Луганської області. Довідку внутрішньо переміщеної особи отримала 19.11.2014р. З 20.06.2017 року позивач відмовилася від довідки внутрішньо переміщеної особи та звернулася до відповідача з проханням виплачувати пенсію на загальних підставах від 22.06.2017р. З 01.07.2018р. відповідач, на думку позивача, безпідставно припинив виплату пенсії позивачу. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не надано належну правову оцінку тому факту, що позивач не має статусу внутрішньо переміщеної особи. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою вимогу позивача щодо судового контролю, а саме про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, що не заперечувалось відповідачем

Фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення від 19.11.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.30).

Згідно з цією довідкою ВПО, позивач до 2017 року отримувала пенсію саме як внутрішньо переміщена особа, зареєструвавшись за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації з Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, оформлену листом №04-35/6754 від 21.06.2017, ОСОБА_2 знята з обліку в управцінні з 20.06.2017 як внутрішньо переміщена особа (а.с.31)

З 22.06.2017 року по 01.07.2018 року позивач отримувала пенсію в Харківському ПО УПФУ Харківської області вже не як ВПО, а на загальних підстава. Позивач отримав останню пенсію за червень місяць 2018 року. Однак, з 01 липня 2018 року відповідач припинив виплату пенсії позивачеві.

14.09.2018 року листом № 5219-02-01/44 відповідач повідомив позивача про те, що в результаті внутрішнього аудиту встановлено, що невірно було проставлено особливість виплати пенсії без належних документів, тому пенсію з 01.07.2018 року припинено до отримання необхідних документів. Та повідомлено, що після підтвердження фактичного місця проживання, виплата пенсії буде відновлена. (а.с.30).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення виплати пенсії позивачці є незаконним, а відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Статтею 7 цього закону встановлено, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»).

Отже, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Відповідно до п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб (п.71 Порядку №509).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Харківському ПО УПФУ та з 22.06.2017 отримувала пенсію на за загальних підставах, вже не як внутрішньо переміщена особа.

Проте, 01.07.2018 виплата пенсії позивачці була припинена.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

Не є належною підставою для припинення виплати пенсії і те, що для поновлення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії необхідна його паперова пенсійна справа, яка знаходиться на непідконтрольній владі території. Обставини, які виникли на території України, ніяк не повинні впливати на законні права та інтереси позивача, як пенсіонера, якому на законних підставах була призначена пенсія за віком.

Поряд з тим, скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є підставою для припинення виплати пенсії, передбачену ст. 49 Закону № 1058.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 02.10.2018 року по справі № 227/2524/17.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності наявної бездіяльності щодо невиплати позивачці пенсії, а отже позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо невиплати позивачці пенсії та відповідно зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01.08.2018 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Однак разом із тим, слід зазначити, що обираючи спосіб захисту порушених прав, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 КЗПЛ.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства"(СЬаЬаІ V. ТЬе Цпііесї Кііщйот, (22414/93) [1996] ЕСНК 54) ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

А отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що належним захистом порушеного права позивача бути саме зобов'язання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 липня 2018 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб, виплатити ОСОБА_2 заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб, зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, за період з 01 липня 2018 року.

Однак, резолютивна частина рішення суду першої інстанції не містить наведених конкретних та чітких формулювань, а тому відповідач матиме змогу довільно трактувати зміст рішення суду, таким чином, й надалі продовжувати порушення прав апелянта (незаконно прирівнюючи його до ВПО) вже на стадії виконання судового рішення; а апелянт, таким чином, буде вимушений повторно звертатися до суду.

Разом із тим, позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на триваючий та дискримінаційний характер порушення відповідачем прав апелянта, просить суд застосувати заходи судового контролю з метою недопущення подальшого порушення прав ОСОБА_2

З огляду на вказане колегія суддів зазначає, що загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 КАС України.

В свою чергу, спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень закріплені статтею 267 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані норми кореспондують положення абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163 КАС України та абзацу п'ятого пункту 4 частини першої статті 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, що є по суті, встановленням судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, а не його обов'язком, яке реалізується виключено під час прийняття постанови по суті.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об'єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на ненаведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання рішення суду.

В даному випадку, якщо на думку позивача не виконуються судове рішення, то не виключена можливість вирішення цього питання, як то шляхом примусового виконання у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в частині часткового задоволення позовних вимог, проте, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що є підставою для зміни резолютивної частини рішення відповідно до ч.4 статті 317 КАС України.

Відповідно до ч.4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі № 520/10737/18 - змінити, виклавши абзац 3, 4, 5 в наступній редакції:

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області () поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), з 01 липня 2018 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

Виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області () нарахувати та виплатити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, за період з 01 липня 2018 року.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі № 520/10737/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складений та підписаний: 26.04.2019 року