Справа № 1340/4679/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3554/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року (суддя - Костецький Н.В., м. Львів, повний текст ухвали складено 14 лютого 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 10 жовтня 2018 звернувся до суду з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 , у якому просив: зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 поновити на останній займаній посаді та змінити день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 по день повного розрахунку, а саме 09.08.2018; зарахувати період з 12.12.2017 по 09.08.2018 до загальної вислуги років та виплатити грошове забезпечення за даний період.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі №1340/4679/18 позовну заяву ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що ним були здійсненні всі заходи щодо врегулювання питання без судового розгляду, а саме здійснювався альтернативний захист своїх прав шляхом зверненням до командира військової частини НОМЕР_1 , щодо вчинення певних дій, а саме приведення до чинного законодавства документів щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини. Після отримання відповіді від командира військової частини НОМЕР_1 , з якою позивач не погодився, звернувся до суду з порушеним строком звернення.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що предметом позову є зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити на останній займаній посаді позивача та змінити день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 по день повного розрахунку, а саме 09.08.2018 та зарахування періоду з 12.12.2017 по 09.08.2018 до загальної вислуги років та виплатити грошове забезпечення за даний період.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи,відповідно до наказукомандира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2017 №191 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку звільненням з військової служби наказом начальника Головного управління персонал заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.11.2017 №187 та направлений на військовий облік до Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської області.

12.12.2017 ОСОБА_1 написав рапорт , що справи та посаду здав.

Відповідачем винесено припис від 12.12.2017 про прибуття до Очаківського районного військового комісаріату Миколаївське області для зарахування на військовий облік. Позивач отримав припис за вихідним від 12.12.2017 зареєстрований за №2210, про що власноручно розписався в журналі реєстрації вихідних документів ВЧ НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 26.06.2018 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із письмовим зверненням, у якому просив: змінити день виключення зі списків особового складу військової частини по день повного розрахунку, у зв`язку з тим що його незаконно виключено зі списків особового складу зарахувати з 12.12.2017 по момент повного розрахунку до загальної вислуги років та виплатити грошове за даний період.

Командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь від 03.07.2018 №633/30/1890, що звернення оформлене без дотримання вимог статті 5 Закону України «Про звернення громадян», відтак повертається заявнику.

Позивач 14.08.2018 повторно звернувся з зверненням до командира військової частини НОМЕР_1 , у якому просив: змінити день виключення зі списків особового складу військової частини по день повного розрахунку, у зв`язку з тим що його незаконно виключено зі списків особового складу зарахувати з 12.12.2017 по момент повного розрахунку до загальної вислуги років та виплатити грошове за даний період.

Командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь від 05.09.2018 №633/30/2731, у якій повідомив, що відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Законодавчо не закріплено права командирів військових частин змінювати день виключення зі списків особового складу військової частини. У зв`язку з вищевикладеним, звернення є безпідставним, що унеможливлює його задоволення.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 поновити його на останній займаній посаді та змінити день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 по день повного розрахунку, а саме 09.08.2018 та зарахувати період з 12.12.2017 по 09.08.2018 до загальної вислуги років та виплатити грошове забезпечення за даний період.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, зазначив, що позивачем пропущено встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду, жодних причин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію прав позивача у встановлений строк, позивачем не наведено і таких судом не знайдено.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За змістом статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта статті 122 КАС).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС).

Із вищенаведеного слідує, що законодавець чітко передбачив можливість особи в місячний строк оскаржити дії та рішення суб`єкта владних повноважень щодо свого звільнення, якщо вона вважає, що таке було здійснено незаконно, водночас зазначений строк обраховується з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Так, з матеріалів справи видно, а також не заперечується самим позивачем, що про виключення його з 12.12.2017 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він дізнався 12.12.2017. Враховуючи зазначене строк звернення до суду з позовом слід обраховувати саме з цієї дати - 12.12.2017.

Водночас, до суду із позовними вимогами про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити його на останній займаній посаді та змінити день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 по день повного розрахунку, а саме 09.08.2018, та зарахування періоду з 12.12.2017 по 09.08.2018 до загальної вислуги років та виплатити грошове забезпечення за даний період, звернувся лише 10.10.2018, тобто із пропуском встановленого спеціальним законодавством місячного строку.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що скорочені строки оскарження передбачені частиною п`ятою статті 122 КАС слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників, які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи та функціональної діяльності органу з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, за законом вони мають право на таку «обізнаність», що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

При цьому, пропуск строку передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише, якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Також необхідно зауважити, що відповідно до змісту положень статті 122 КАС особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси, повинна подати відповідну позовну заяву у визначений законодавством строк, а у випадку його пропуску з поважних причин в найкоротший час після того, як відпали обставини, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Як зазначено, поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивач обґрунтовує тим, що не має юридичної освіти та не знає особливостей військового законодавства, після відповідних консультацій позивачу стало відомо, що його не було правильно, відповідно до чинного законодавства, виключено зі особового складу військової частини. Відтак, позивачем були здійсненні всі заходи щодо врегулювання питання без судового розгляду, а саме здійснювався альтернативний захист своїх прав шляхом зверненням до командира військової частини НОМЕР_1 , щодо вчинення певних дій, а саме приведення до чинного законодавства документів щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини. Після отримання відповіді від командира військової частини НОМЕР_1 , з якою позивач не погодився, звернувся до суду з порушеним строком звернення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що звернення позивача до відповідача із вищезгаданими зверненнями не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав. Більше того, вперше ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із письмовим зверненням лише 26.06.2018, тобто також із пропуском встановленого спеціальним законодавством місячного строку.

Проте, на переконання апеляційного суду, наведені обставини мають суб`єктивний характер, оскільки пов`язані з обраним способом з`ясування підстав законності виключення його із списків особового складу військової частини та проведення відповідного розрахунку, та не мають відношення до прав або можливостей звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішень щодо звільнення з публічної служби.

Позивач суб`єктивно та свідомо, попередньо обрав зазначений вище спосіб захисту свого порушеного права. Однак, у зв`язку з тим, що такий не приніс йому очікуваного результату він звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Разом з тим, відсутність юридичної освіти та незнання особливостей військового законодавства не можу слугувати поважною причиною пропуску встановленого законом строку звернення до суду з позовом.

Виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Крім того, у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Так, як позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення до адміністративного суду у встановлений законом строк, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про застосування процесуальних наслідків, передбачених частиною третьою статті 123 КАС України.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 23 квітня 2019 року.