Справа № 640/3200/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 квітня 2019 року № 640/3200/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ, відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 18 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року №104, яким відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили одноразову грошову допомогу у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить чинним нормам законодавства, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у нього виникло разом зі встановленням ІІ групи інвалідності, тобто з 11 листопада 2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

25 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги прийнято правомірно, оскільки первинною датою встановлення групи інвалідності позивачу було 06 жовтня 2014 року, та лише після повторного огляду, який відбувся 11 листопада 2016 року, позивач звернувся за отриманням такої грошової допомоги.

29 березня 2019 року позивач надав суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що право на отримання ним одноразової грошової допомоги передбачено рішеннями Конституційного Суду України, а також рішеннями Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач у період з 06 червня 1984 року по 19 жовтня 1985 року проходив строкову військову службу, в тому числі у складі в/ч пп 48059, про що свідчить довідка від 03 липня 2018 року №2340, видана Деснянським районним у м. Києві військовим комісаріатом.

Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 31195 від 13 жовтня 2014 року, у позивача наявне вогнепальне осколкове поранення голови (контузія 1985 рік), наслідком якого став рубець в тім`яній ділянці по лінії стріловидного шву розміром 0,1х3,0 см, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово медичної експертизи Київського міського бюро судово медичної експертизи №1804/ж від 10 березня 2014 року, та яке у подальшому призвело до розвитку «дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ступеню, з вестибулярними порушеннями, порушеннями формули сну, емоцій; двобічної сенсоневральної приглухуватості; церебрального атеросклерозу; гіпертонічної хвороби ІІІ ступеню СН ІІ А ст., ст. 2 ризик високий; ІХС: стабільної стенокардії ІІІ ФК; постінфарктного (09 червня 2014 року) та атеросклеротичного кардіосклерозу; атеросклерозу вінцевих судин, аорти; стану після ГВК (09 червня 2014 року); стану після стентування (09 червня 2014 року 1 ст.); стану після АКШ (27 серпня 2014 року 4 шунти) та резекції постінфарктної трамбованої аневризми (27 серпня 2014 року); посткардіотомного синдрому», що підтверджується медичними документами, - поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

11 листопада 2016 року, внаслідок повторного огляду, позивачу з 11 листопада 2016 року встановлено ІІ групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0649047, у якій зазначено, що поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що із заявою про призначення одноразової грошової допомоги до Київського міського військового комісаріату позивач звернувся 05 липня 2018 року, у зв`язку із встановленням йому з 11 листопада 2016 року ІІ групи інвалідності довічно.

В подальшому, документи позивача Київський міський військовий комісаріат листом від 17 грудня 2018 року за вих. №ВСЗ/3105 направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання щодо правомірності виплати відповідної одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи.

Згідно з пунктом 18 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року №104, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Вказане рішення обґрунтоване тим, що термін з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги та дня звернення за призначенням одноразової грошової допомоги становить більше трьох років, оскільки старшого прапорщика в запасі ОСОБА_1 , якого з 09 липня 1993 року звільнено з військової служби та 02 жовтня 2014 року під час первинного огляду МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання (довідка МСЕК серія АВ №0098389 від 06 жовтня 2014 року), а 16 жовтня 2014 року під час повторного огляду органами МСЕК особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ №0098448 від 16 жовтня 2014 року).

Незгода із зазначеним рішенням відповідача, зумовила звернення позивача до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності вперше 16 жовтня 2014 року) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з пунктом другим частини 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності вперше 16 жовтня 2014 року) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 4 встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з цим, відповідно до частини другої статті 16-3 цього Закону, у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Частинами 8 та 9 статті 16-3 Закону №2011- ХІІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що додається (далі - Порядок №975).

Зазначений Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З аналізу наведених норм встановлено, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, у випадку встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби, у порядку, встановленому Порядком №975 та згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії, отримати одноразову грошову допомогу, яке може бути реалізовано протягом трьох років з дня виникнення права на отримання такої допомоги.

Водночас, суд зазначає, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» установлено, що ця постанова набирає чинності з дня набрання чинності Законом України від 4 липня 2012 року № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців».

Згідно з положеннями пункту 1 Прикінцевих положень Закону України від 4 липня 2012 року № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» цей Закон набрав чинності з 01 січня 2014 року.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», якою затверджено Порядок №975, набрала чинності з 01 січня 2014 року.

З матеріалів справи, а саме з відзиву на позовну заяву відповідача та копії листа Київського міського військового комісаріату від 17 липня 2018 року №ВСЗ/1687, вбачається, що 16 жовтня 2014 року під час повторного огляду МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, згідно з довідкою МСЕК серія АВ №0098448 від 16 жовтня 2014 року.

З огляду на викладене, судом встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло 16 жовтня 2014 року, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, згідно з довідкою МСЕК серія АВ №0098448 від 16 жовтня 2014 року.

Крім того, суд зазначає, що право на отримання такої допомоги у позивача виникло після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», якою затверджено Порядок №975, тобто після 01 січня 2014 року.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами відповідача щодо пропуску позивачем трирічного строку на звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, оскільки право на отримання такої допомоги у позивача виникло з 16 жовтня 2014 року, а з заявою до Київського міського військового комісаріату позивач звернувся лише 05 липня 2018 року, тобто через 3 роки та 8 місяців.

Також суд зазначає, що положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону №2011- ХІІ та Порядку №975 на які посилався суд, станом на час прийняття комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оскаржуваного рішення, не змінились.

У той же час, позивач, обґрунтовуючи позов виходив з факту наявності у нього права на отримання одноразової грошової допомоги взагалі, жодним чином не спростовуючи обставини щодо пропуску ним трирічного строку для відповідного звернення за отриманням такої допомоги.

Як вбачається з копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року №104, наявної у матеріалах адміністративної справи, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, виходив виключно з підстав пропуску позивачем строку звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, тобто з підстав, визначених частиною 8 статті 16-3 Закону №2011- ХІІ.

При цьому, у зазначеному рішенні відповідач жодним чином не заперечує право позивача та отримання такої допомоги.

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивачем обставини на які посилався відповідач не спростовані, у зв`язку з чим суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що право на отримання одноразової грошової допомоги у нього виникло з 11 листопада 2016 року, у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності довічно, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, згідно з довідкою МСЕК серії АВ №0649047 від 11 листопада 2016 року, оскільки, як вже було зазначено, ІІ група інвалідності позивачу була встановлена з 16 жовтня 2014 року та саме з цього часу у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

Також, судом встановлено, що вищеперелічені закони не містить положень, які б визначали підстави для поновлення строку на звернення за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку з повторним встановленням військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту тієї самої групи інвалідності, яка дає підстави на отримання такої допомоги, або встановленням тієї самої групи інвалідності довічно, у разі повторного огляду.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд також вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги дотримався приписів Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону №2011- ХІІ, Порядку №975 та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим зазначене рішення є правомірним, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко