Справа № 440/4520/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 р. Справа № 440/4520/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава по справі № 440/4520/18

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1О.), ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2П.), ОСОБА_3 (далі по тексту ОСОБА_3Г.) звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту Лохвицьке обєднане УПФУ, відповідач), в якому просили суд :

визнати протиправною бездіяльність Лохвицького обєднаного УПФУ щодо непроведення перерахунку належних позивачам пенсій відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018, ухваленого у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ, що призвело до невиплати державної пенсії позивачам в повному розмірі;

зобов'язати Лохвицьке обєднане УПФУ провести з 17.07.2018 перерахунок та виплату належної кожному з позивачів державної пенсії в розмірі не меншому ніж: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по І групі інвалідності - семи мінімальних заробітних плат, по ІІ групі інвалідності - п'яти мінімальних заробітних плат, по ІІІ групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат, іншим інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 по справі № 440/4520/18, прийнятим в порядку письмового провадження, в задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 37112, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_2 (вул. Пушкіна, 41, м. Лохвиця, Полтавська область, 37200, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), ОСОБА_3 (вул. Дунаєвського, 59, м. Лохвиця, Полтавська область, 37200, реєстраційний номер облікової картки платника податків 2) до Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фону України Полтавської області (вул. Перемоги, 15, м. Лохвиця, Полтавська область, 37200 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Позивачі, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 по справі № 440/4520/18, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначили, що судом першої інстанції не досліджено наявність у позивачів права на отримання державних пенсій у заявленому розмірі і яким чином воно було зменшено в декілька разів, як це кореспондується з обовязком відповідача забезпечити своєчасне і повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Також, судом першої інстанції не вивчено динаміку фінансових ресурсів Державного бюджету за останні роки, внаслідок чого суд замість захисту прав інвалідів ЧАЕС, гарантованих статтями 3, 16 та 22 Конституції України, з урахуванням існуючих можливостей держави станом на сьогодення, визнав правомірним звуження їх змісту, що знайшло свій прояв у виплаті позивачам державних пенсій в розмірах значно менших, ніж це гарантовано Конституцією України. Розмір пенсії позивачів зменшився порівняно з тим, який вони отримували у 2011 році. Вважають, що Законами України від 01.07.1992 № 2532-ХІІ та від 17.06.1993 № 3285-ХІІ держава встановила мінімальний розмір державних пенсій для позивачів, і право на отримання цих пенсій у позивачів існувало на момент прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 та Закону України від 28.12.2014 № 76-VІII, а тому відповідач неправомірно надав перевагу праву Кабінету Міністрів України визначати порядок і розміри соціальних виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, перед конституційним правом на компенсацію втрати працездатності, яке виникло у позивачів при відправленні працювати у зону відчуження.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Стверджує, що відповідач, нараховуючи і виплачуючи позивачам пенсію в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян», діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені законодавством, оскільки статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ (в редакції відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VІII) право встановлювати розміри пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, надано Кабінету Міністрів України. Рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року №6-р/2018, на яке посилаються позивачі, стосується пільг та компенсацій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і не визначає механізм обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок призначення та розміри таких пенсій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 перебувають на обліку в Лохвицькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, є учасниками ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідами ІІ групи /а.с. 9-21/.

Матеріалами справи підтверджено, що 24.10.2018 ОСОБА_2 звернувся до Лохвицького обєднаного УПФУ із заявою, в якій з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 просив негайно поновити сплату належної йому державної пенсії в розмірі 8,75 мінімальної пенсії за віком, а також нарахувати та сплатити недоотриману позивачем суму державних пенсій за серпень, вересень та жовтень 2018 року.

26.10.2018 з аналогічною заявою до Лохвицького обєднаного УПФУ звернувся ОСОБА_4

Листами № Г62/02 від 06.11.2018 та № 846/05-08 від 29.10.2018 відповідно позивачів було повідомлено про те, що з 01.01.2015 в силу приписів ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції згідно із Законом України від 28.12.2014 № 76-VІII) визначення розмірів пенсії ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. Порядок нарахування і розмір виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено постановою КМУ № 1201 від 23.11.2011. Розмір пенсій позивачів розрахований у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсія нарахована та виплачується згідно з чинним законодавством без будь-яких порушень (а.с.а.с.35-36, 38-39).

06.12.2018 ОСОБА_3 звернувся до Лохвицького обєднаного УПФУ із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії із заробітку в зоні відчуження, з урахуванням одноразової премії у розмірі 400 крб., передбаченої постановою ЦККПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.06.1986 року № 655-195.

Листом № М-68/62 від 19.12.2018 ОСОБА_3 повідомлено про те, що для визначення можливості проведення перерахунку пенсії необхідно надати заяву про перерахунок та, у відповідності до ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видану належним чином довідку про заробітну плату, згідно з якої позивач бажає провести перерахунок пенсії (а.с.32).

Вважаючи, що пенсія позивачам виплачується в розмірі меншому, ніж та, на яку вони мають право, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з цим позовом про визнання протиправною бездіяльності Лохвицького обєднаного УПФУ щодо непроведення перерахунку належних позивачам пенсій відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018, зобов'язання відповідача провести з 17.07.2018 перерахунок та виплату належної кожному з позивачів державної пенсії в розмірі не меншому ніж: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по І групі інвалідності - семи мінімальних заробітних плат, по ІІ групі інвалідності - п'яти мінімальних заробітних плат, по ІІІ групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат, іншим інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача щодо нарахування позивачам основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 01.07.1992, на яку посилаються позивачі по справі) було встановлено, що пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою: по I групі інвалідності семи мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - п'яти мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності трьох мінімальних заробітних плат. Іншим інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, пенсія по інвалідності не може бути нижчою: по I групі інвалідності - чотирьох мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності - двох мінімальних заробітних плат.

Згодом вказана стаття зазнавала змін.

Як було встановлено ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірах: інвалідам другої групи 50% мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України № 796-ХІІ від «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зокрема, текст статтей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ викладено у такій редакції:

"Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

"Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".

Крім того, 28.12.2014 року прийнято Закон України Про Державний бюджет України на 2015 рік за № 80-VІІІ, пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 року визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року визначено порядок нарахування та розмір виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до п.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого вищезазначеною постановою (далі по тексту Порядок № 1210) цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно з п.10 Порядку № 1210 призначення пенсії із заробітної плати, одержаної за роботу за межами зони відчуження, провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пп.1 п. 11 Порядку № 1210 мінімальний розмір пенсії становить: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї: осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи - 285 відсотків, II групи - 255 відсотків, III групи - 225 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів (п.12 Порядку № 1210).

У разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проводиться перерахунок зазначеної допомоги виходячи з розміру встановленого прожиткового мінімуму.

Пунктом 13 Порядку № 1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю II групи - 379,6 гривні.

Як роз'яснено в п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС у кратному розмірі від мінімальної заробітної плати (7, 5 або 3 мінімальних заробітних плат в залежності від групи інвалідності - для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році), або від мінімальної пенсії за віком (10, 8, 6 мінімальних пенсій за віком), як цього вимагають позивачі, а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Слід вказати, що відповідно до ст.58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Даючи оцінку спірним відносинам у цій частині, необхідно виходити з позиції Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України.

Конституція не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Разом з тим, Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, колегія суддів констатує, що виходячи з висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 03.10.1997 р. по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України), норми Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинні застосовуватись до спірних правовідносин зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-ІІІ.

Норми ст. 54 Закону № 796-ХІІ в редакції від 01.07.1992 згідно із Законом № 2532-ХІІ від 01.07.1992, якими було встановлено кратні розміри основної (державної) пенсії від мінімальної заробітної плати (7, 5, 3 мінімальних заробітних плат для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, та 4, 3 або 2 мінімальних заробітних плати для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою), та норми Закону № 796-ХІІ в редакції від 17.06.1993 згідно із Законом № 3285-ХІІ, якими було встановлено кратні розмір пенсії від мінімальної пенсії за віком (10, 8 або 6 мінімальних пенсій за віком), втратили чинність, а тому не можуть визначати розмір пенсії позивачів за період з 17.07.2018.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати позивачам перерахунок пенсії на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Отже, в період з 01.01.2015 року норми і положення ст.cт.50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачам в період з 17.07.2018 застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Стосовно посилань позивачів на рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 р. по справі №1-11/2018 (3830/15), колегія суддів зазначає наступне.

Вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII;

- частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами;

- статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Разом з тим, питання конституційності змін, внесених Законом № 76-VIII до ст.54 Закону № 796-ХІІ, на підставі якої позивачам виплачується державна (основна) пенсія, а також до ст.50 Закону № 796-ХІІ, на підставі якої позивачам виплачується додаткова пенсія, у цьому рішенні не ставилось і Конституційним Судом не вирішувалось.

Вказаним вище рішенням зміни, внесені до ст.ст.50, 54 Закону № 796-ХІІ Законом № 76-VIII, не були визнані неконституційними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки Конституційного Суду, викладені у вказаному рішенні, не стосуються правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, в якій спір виник з приводу розміру отримуваної позивачами державної пенсії.

З приводу тверджень позивача про звуження їх прав у звязку з нездійсненням відповідачем виплати пенсії в кратному розмірі від мінімальної заробітної плати або мінімальної пенсії за віком, колегія суддів зазначає наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_5 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обовязок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Цим Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року № 2857-VІ з наступними змінами.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.ст.50, 54 Закону № 796-ХІІ в редакції згідно з Законом від 28.12.2014 р. № 76-ІІІ та Порядку № 1210 в даному випадку не є підставою для визнання неправомірною бездіяльності Лохвицького обєднаного УПФУ при виплаті позивачам пенсії.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при виплаті пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі, встановленому Порядком № 1210, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції згідно з Законом від 28.12.2014 р. № 76-ІІІ, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобовязання Лохвицького обєднаного УПФУ здійснити позивачам перерахунок та провести відповідні виплати державної та додаткової пенсій в розмірі, кратному від мінімальної заробітної плати або мінімальної пенсії за віком з 17.07.2018 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 по справі № 440/4520/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8