Справа № 500/612/19
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/612/19

22 квітня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Васильчук І.Б.

представника відповідача Неділенко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Тернопільської митниці ДФС Державної митної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Тернопільської митниці ДФС Державної митної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

Позовні вимоги, з врахування уточнених позовних вимог обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_4 , придбав 10 грудня 2018 року у продавця ОСОБА_5 (Торонто, Онтаріо, Канада) автомобіль ВМW 2015 року виготовлення, модельний рік - 2016, модель Х3; ідентифікаційний № кузова Vin : НОМЕР_1. Даний автомобіль позивач придбав за 10470 (десять тисяч чотириста сімдесят) канадських доларів, оплативши також 900 (дев'ятсот) канадських доларів за його доставку до України. Наведений факт підтверджується рахунком-фактурою № 32/2018 від 10 грудня 2018 року.

24.01.2019 за митною декларацією UА403030.2019.000735 від 15.01.2019 ОСОБА_4 було відмовлено у митному оформленні даного автомобіля у зв'язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 24.01.2019 року № UА403000/2019/000172/2 відповідно до картки відмови № UА403030/2019/00100 (далі - спірне рішення).

Із даними діями та рішеннями Тернопільської митниці ДФС позивач не згідний, вважає їх необґрунтованими та невмотивованими, тому і звернувся до суду за захистом своїх прав.

Тернопільським окружним адміністративним судом, 18.03.2019, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 29.03.2019. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. 15 січня 2019 року агентом з митного оформлення Бережанським О.М. було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі - МД) типу ІМ40ДЕ № UА403030/2019/000735. Заявлений до митного оформлення товар «легковий автомобіль ВМW Х3, бувший у використанні, календарний рік виготовлення: 2015, модельний рік: 2016, колісна формула: 4x4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, тип двигуна: бензин, об'єм двигуна: 1997 куб. см., потужність: 180 кВт, номер двигуна: не визначено, повна маса: 2304 кг, колір: чорний, загальна кількість місць включаючи водія: 5. Торговельна марка «ВМW». Виробник: «Вауеrisce Motoren Werke АG» США/US. Одержувач вантажу - ОСОБА_7 (гр.8 МД). Особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_4 (гр.9 МД).

Як вбачається із інформації, яка міститься в гр. 44 НОМЕР_1 від 15.01.2019, Позивачем до митного оформлення були подані наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) № 32/2018 від 10.12.2018;

- декларація про походження товару № КЗ240408 від 05.10.2018;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UА205010/2018/118261 від 14.12.2018;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.10.2018;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару - довідка № б/н від 03.01.2019;

- договір про надання послуг митного брокера № 14/12/7 від 14.12.2018;

- внутрішній договір (контракт) доручення № НН0259201 від 13.12.2018;

- інші некласифіковані документи - інвойс № 95674 від 03.10.2018.

На думку Позивача, саме рахунок-фактура (інвойс) підтверджує митну вартість товару. На підтвердження того, що ціна транспортного засобу, вказана в рахунку-фактурі (інвойсі), є реальною Позивачем надано додаткові документи, а саме: рахунок-фактуру № 95674 від 03.10.2018, чеки від 11.07.2018 та від 10.03.2018.

Разом з цим, рахунок-фактура № 95674 від 03.10.2018 не може бути належним доказом, який підтверджує заявлену Позивачем митну вартість товару, оскільки даний рахунок-фактура не стосується операції купівлі-продажу, здійсненої між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Також, Позивач зазначає, що факт придбання, згідно із рахунком- фактурою № 95674 від 03.10.2018, ОСОБА_5 вказаного транспортного засобу на аукціоні за 9 182, 00 канадських долари підтверджено відповідними чеками, доданими до позовної заяви.

Між тим, слід зазначити, що додані до позовної заяви чеки від 11.07.2018 та від 10.03.2018 неможливо ідентифікувати із оцінюваним товаром, так як в них відсутня інформація про товар. При цьому, згідно із рахунком-фактурою № 95674 від 03.10.2018 транспортний засіб придбаний на аукціоні ОСОБА_5 у жовтні 2018 року, а платіжні операції згідно із чеками здійснювались у березні та липні 2018 року. Окрім цього, як вбачається із чеків, платежі здійснювались не ОСОБА_5, а ОСОБА_8.

Отже, з огляду на викладене рахунок-фактура № 95674 від 03.10.2018, а також чеки від 11.07.2018 та від 10.03.2018 не є належними доказами, які підтверджують заявлену Позивачем митну вартість товару.

Крім цього, Позивачем до митного оформлення подано документ, що підтверджує вартість перевезення товару, а саме: довідку № б/н від 03.01.2019, складену громадянином ОСОБА_4 в довільній формі, в якій зазначено, що транспортні витрати з Канади до пункту пропуску Ягодин-Дорогуськ склали орієнтовно 900 канадських доларів. При цьому, дана довідка не є належним доказом щодо понесених витрат на транспортування.

10 квітня 2019 року представником позивача подано через канцелярію суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме прохальну частину позовної заяви вважати такою: визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24.01.2019 року UА403000/2019/000172/2.

10.04.2019 через канцелярію Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 10.04.2019 було відкладено розгляд справи, у зв'язку із заявленим клопотанням представника відповідача на 22 квітня 2019 року о 10:30 год.

17 квітня 2019 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову, просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов і відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, прийшов до переконання про підстаавність позовних вимог виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 придбав 10 грудня 2018 року у продавця ОСОБА_5 (Торонто, Онтаріо, Канада) автомобіль ВМW 2015 року виготовлення, модельний рік - 2016, модель Х3; ідентифікаційний № кузова Vin: НОМЕР_1. Даний автомобіль позивач придбав за 10470 (десять тисяч чотириста сімдесят) канадських доларів, оплативши також 900 (дев'ятсот) канадських доларів за його доставку до України. Наведений факт підтверджується рахунком-фактурою № 32/2018 від 10 грудня 2018 року.

Так, ввезений автомобіль мав значні та численні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Дані пошкодження відображені у складеному відповідачем акті про проведення транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UА205010/2018/118261 від 14.12.2018. Зокрема, вказано, що автомобіль має пошкоджений капот та радіатори; пошкоджений передній бампер та фари; пошкоджено кришку багажника; пошкоджено задній бампер, задні фари і задні підсилювачі. Таким чином автомобіль пошкоджений в результаті зіткнення з обох сторін, як передньої так і задньої. Саме у зв'язку з тим, що через наявні пошкодження автомобіль вимагає значних, тривалих та вартісних ремонтних робіт, його вартість була визначена у розмірі 7700 канадських доларів при придбанні з аукціону попереднім власником ОСОБА_5.

У рішенні про коригування митної вартості товару від 24.01.2019 року UА403000/2019/000172/2 вартість придбаного автомобіля визначена у розмірі 20 817,15 канадських долара, що у два рази перевищує суму, за яку товар придбано згідно рахунку-фактури № 32/2018 від 11 грудня 2018 року.

У той же час на підтвердження того, що ціна даного автомобіля вказана згідно рахунку-фактури № 32/2018 від 11 грудня 2018 року є реальною позивач надав додаткові документи : рахунок-фактуру № 95674 від 03.10.2018 року, який свідчить про те, що його продавець (ОСОБА_5) придбав даний автомобіль з аукціону за 9 182,00 канадських долари; при цьому вартість даного автомобіля складала 7 700 кан. дол., а решту суми аукціонний та адміністративний збір, витрати на евакуацію та збір з покупця. Завірений переклад даного документу позивач долучив до даної позовної заяви. Покупка була оплачена банківською картою, що підтверджено відповідними чеками та їх перекладом. Наведену інформацію можна перевірити на сайті організатора аукціону ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний сайт містить також фотографії даного автомобіля (роздруковані копії додаються).

Тому, ціна транспортного засобу визначена у рішенні відповідача про коригування митної вартості товару від 24.01.2019 року № UА403000/2019/000172/2 є нічим не обґрунтована. Дана ціна, яка визначена у розмірі 20817,15 канадських доларів, відповідає ціні справного, робочого, розмитненого та зареєстрованого в Україні аналогічного автомобіля. Очевидно, що вартість ТЗ, який потребує витрат на його транспортування через океан, ремонт і комплектацію, розмитнення та реєстрацію в Україні, не може бути наближеною до вартості аналогічного автомобіля такої ж марки моделі та року випуску, який не потребує усіх перелічених витрат. Отже, суд вважає, що спірне рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 24.01.2019 року UА403000/2019/000172/2 є необґрунтоване та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (надалі по тексту також - МК України, Кодекс).

За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Щодо неподання позивачем інших документів, визначених частиною 2 статті 53 МК України, з'ясовано наступне.

Виходячи із доводів позивача, у спірних відносинах не мало місце укладення зовнішньоекономічного контракту (договору) з придбання товару, а також його переміщення до митного кордону України за допомогою перевізника. Отож, подання документів, визначених пунктами 2, 6 частини 2 статті 53 МК України об'єктивно є неможливим.

Перелік документів, визначений в пунктах 7-8 частини 2 статті 53 МК України (ліцензія на імпорт товару, страхові документи) не стосуються спірних правовідносин взагалі.

А з приводу документів, визначених пунктом 4 і 5 частини 2 статті 53 МК України (банківські платіжні документи, інші платіжні документи про оплату рахунку), необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, суд вважає їх витребування безпідставним, так як сплата за автомобіль здійснена готівкою, про що зазначено нижче.

Згідно частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).

За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частини 2 коментованої статті МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 МК України).

У відповідності до частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Як свідчать доводи позивача фактура це єдиний документ, що виданий продавцем, і який засвідчує дійсну вартість придбаного автомобіля в сумі 10470 канадських доларів. Інші документи, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу відсутні.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст фактури, в тому числі будь які відомості про отримання від компетентних органів Канади інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем нерезидентом автомобіля ВМW 2015 року виготовлення, модельний рік - 2016, модель Х3; ідентифікаційний № кузова Vin : НОМЕР_1, та отримання або не отримання від позивача готівкою коштів в сумі 10470 канадських доларів та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Відповідач у оскаржуваних рішеннях, відзиві на позов, запереченні на відзив на позов, не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов'язковою при обчисленні такої вартості.

Коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем проведено у зв'язку з відсутністю у документах, зазначених в частині 2 статті 53 МК України, всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого транспортного засобу та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за вказаний автомобіль.

Однак, суд вказує на протиправність зроблених митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною, яка вказана в фактурі №32/2018 від 10.12.2018.

Така протиправність, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

Як висновок, доводи відповідача про заявлення декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів, а також неподання документів, які підтверджують митну вартість товару, є необґрунтованими та такими, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Таким, чином, дослідивши надані позивачем документи, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності орган доходів і зборів мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п'яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24.01.2019 року UА403000/2019/000172/2 є протиправним та таким, що підлягає до скасування.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4050 грн., суд зазначає наступне.

За визначенням ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, в силу приписів ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що адвокатом позивача до матеріалів справи долучено довідку про те, що замовником ОСОБА_4, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 оплачено адвокатські послуги по договору № 6 від 06.03.2019 р., а саме - вивчення правової ситуації, зібрання, систематизація та підготовка необхідної документації, підготовка позовної заяви, представлення інтересів замовника в Тернопільському окружному адміністративному суді (в т.ч. із транспортними витратами) . Загальний розмір внесеної оплати за весь час дії договору (з 06.03.2019 року по 10.04 2019 року) склав суму в розмірі 4 050 гривень.

Кошти сплачені готівкою протягом дії договору та занесені до книги обліку доходів і витрат адвоката як самозайнятої особи.

Суд вважає співмірною суму та час наданих послуг адвокатом ОСОБА_1 та приходить до переконання, що до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_4 підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 4050 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. Рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24.01.2019 р. UА403000/2019/000172/2 - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та 4 050 (чотири тисячі п'ятдесят) гривень витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці ДФС (вул. Текстильна 38, м. Тернопіль, 46020, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.