Справа № 120/459/19-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/459/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

23 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року (ухвалу постановлено 14.02.2019 року суддею Мультян М.Б. у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Гайсинське міжміське бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_5, Комунального підприємства "Гайсинське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41633522 від 15.06.2018 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно комунального підприємства "Гайсинське міжміське бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_5.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_5, комунального підприємства "Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора з тих підстав, що даний спір не належить в порядку адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_2 з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність спору про право цивільне, позаяк позивачі оскаржують виключно проведення відповідачем державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а не підстави набуття такого права, тому, на думку апелянта, цей спір є публічно-правовим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, відповідача -Державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Гайсинське міжміське бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_5 та представника відповідача, третю особу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви слідує що на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай ВІ №149а від 28.11.2008 року, ВІ №415а від 20.05.2004 року, ВІ №416а від 28.05.2004 року, ВІ №025351 від 14.03.2002 року позивачі є співвласниками пайового фонду КСП "Південний Буг", загальна вартість якого становить 4 464.3 тис. грн. з відповідною часткою кожного з них в даному пайовому фонді.

03 серпня 2018 року відповідно до інформаційної довідки № від 03 серпня 2018 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачам стало відомо, що державним реєстратором прав на нерухоме майно комунального підприємства "Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_5 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 41633522 від 15.06.2018 року, яким внесено запис про реєстрацію права власності на 3/10 частини корівника по вул. 8-го Березня 89 ж, в с.Губник, Гайсинського району Вінницької області за ОСОБА_6.

На переконання позивачів рішення про державну реєстрацію є протиправним та таким, що порушує їх законні права та інтереси, оскільки спірний корівник входить до складу майнового паю КСП "Південний Буг".

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивачів у судовому засіданні, слідує, що підставою для звернення позивачів до суду з цим позовом є обставини, за яких внаслідок прийняття відповідачем рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на 3/10 частини спірної будівлі корівника порушено право позивачів на володіння, користування та розпорядження спірним майном, що є частиною майнового паю КСП "Південний Буг", де кожен з позивачів має відповідну частку, і саме в такому співвідношенні часток. Позивачі не заперечують щодо права третьої особи на частину спірної будівлі, проте не погоджуються з діями державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41633522 від 15.06.2018 року, яким за третьою особою зареєстровано право власності на 3/10 частини спірної будівлі корівника. Відтак, позивачі, зокрема і апелянт, вважають, що ними оскаржуються виключно дії державного реєстратора, які призвели до виникнення у третьої особи права власності на частину нерухомого майна в іншому розмірі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивачів (апелянта) з правомірністю набуття третьою особою в справі права власності на об'єкт нерухомого майна у відповідній частці, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття третьою особою права власності на частину нерухомого майна, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК у редакції, чинній на час постановлення судами першої та апеляційної інстанцій рішень), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки позовні вимоги позивачами заявлено на захист порушеного, на їх думку, права власності на частину спірної будівлі корівника, а на підставі оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернув увагу на те, що скасування рішень державного реєстратора щодо проведення реєстраційних дій з реєстрації права власності вплинуть на майнові права третіх осіб. Тобто, спір у зазначеній справі, може стосуватися права власності третіх осіб на майнові паї, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на майнові паї.

Слід також зазначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах ОСОБА_8 Верховного Суду від 12 вересня та 30 жовтня 2018 року у справах № 806/1641/17 та № 809/973/14 (провадження № 11-696апп18, 11-858апп18), від 27 березня2019 року у справі №817/2067/15 (провадження № 11-1507апп18)

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції також роз'яснив позивача до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 квітня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10