Справа № 640/2338/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2019 року № 640/2338/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
третя особа проОСОБА_3 визнання протиправними бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" (далі - відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Банку Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» щодо невизнання вкладником Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (Код ) за Договором строкового банківського вкладу № 2630/02/1368835 «ВАШ СВЯТКОВИЙ» від 24.10.2013 р. та Договором дарування частини банківського вкладу від 19.09.2014 р. (посвідчений приватним нотаріусом Бондар Т.М., запис в реєстрі № 2521) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на суму 15000,00 (п'ятнадцять тисяч доларів США 00 центів);

- зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Банку Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести ОСОБА_1 (РНОКПП

НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та визначити розрахункову суму відшкодування коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «МКБ» укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/02/136835 «Ваш святковий», за яким банк прийняв від ОСОБА_3 на депозитний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 68 338,41 доларів США зі строком повернення - 24 вересня 2014 року.

Як зазначає позивач, в межах строку дії договору банківського вкладу, ОСОБА_3 подарував частини свого вкладу ОСОБА_1, уклавши відповідний договір дарування.

З метою реєстрації вказаного договору дарування, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися із заявами до ПАТ «МКБ» про реєстрацію переходу прав вкладника частини вкладу, втім відповідна заява задоволена не була.

24 вересня 2014 року позивач повторно звернувся із заявою до банку з вимогою про повернення грошових коштів з урахуванням договору дарування частини депозитного банківського вкладу, на що отримала відмову з посиланням на те, що у зв'язку із встановленням Національним банком України (далі - НБУ) обмежень, у банку тимчасово не здійснюються операції з відкриття поточних рахунків фізичним особам, що унеможливлює відкриття рахунків на ім'я ОСОБА_1

В подальшому, позивачу стало відомо про віднесення ПАТ «МКБ» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «МКБ».

На звернення позивача до уповноваженої особи Фонду з проханням вкорте визнати його вкладником ПАТ «МКБ», відкрити депозитний рахунок на його ім'я та включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «МКБ», отримав відмову.

Позивач вважає, що у Уповноваженої особи фонду не було законних відмовляти позивачу у відкритті депозитного рахунку та включенні його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «МКБ», а тому з метою відновлення порушених, на думку позивача, прав, свобод та інтересів необхідно визнати протиправними бездіяльністю Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" щодо невизнання позивача вкладником Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та необхідності зобов'язання відповідачів вчинити певні дії пов'язані з поновленням його прав як вкладника ПАТ «Європейський газовий банк».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Одночасно вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено ОСОБА_3.

Вказаною ухвалою відповідачу надано час для подачі відзиву протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Дану ухвалу суду відповідачем 1 отримано 05.03.2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Додатково ухвалою суду від 25.03.2019 року Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" подовжено строк на подання відзиву у адміністративній справі № 640/2338/19 до 04.04.2019 року.

Дану ухвалу суду відповідачем 1 отримано 29.03.2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на час вирішення справи, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" відзиву подано не було, так само, як і заяви про визнання позову.

Натомість, у поданому до суду Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відзиві, відповідач 2 проти адміністративного позову заперечує, та просить відмовити в його задоволенні, з підстав того, що позивач не є вкладником відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідач 2 зазначає, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру/ затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Таким чином, на думку Фонду, у нього не виникло обов'язку щодо включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а тому суд не може ухвалити рішення на майбутнє та зобов'язати Фонд гарантування вчинити дії на майбутнє.

Разом з тим, відповідач 2 звертав увагу, що за своєю правовою природою договір дарування є лише підставою для заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою, проте укладення такого договору не замінює основного правочину, у зв'язку з чим позивач не набув права на отримання коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В поданій до суду відповіді на відзив, позивач не погодився з доводами відповідача 2 та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

25.03.2019 року подано до суду письмові пояснення щодо позову позивача, в яких позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, ОСОБА_3 зазначав, що за Договором банківського вкладу та законами України не передбачено надання згоди Банком на укладення договору дарування вкладу (частини вкладу), а тому відмова відповідача 1 відкрити позивачу банківський рахунок є незаконною.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір строкового банківського вкладу №2630/02/136835 "Ваш святковий", на виконання умов якого вкладник ОСОБА_3 передав Банку, а Банк прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 68 338,41 (шістдесят вісім тисяч триста тридцять вісім доларів США 41 цент), що підтверджується банківською квитанцією №5354 від 24.10.2013р.

На підставі договору дарування грошових коштів від 19.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. за реєстровим № 2521, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1, частину депозитного банківського вкладу № №2630/02/136835 від 23.10.2014 року у сумі 15000,00 (п'ятнадцять тисяч доларів 00 центів США).

22 вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися із заявами до ПАТ «МКБ» про реєстрацію переходу прав вкладника частини вкладу.

03.11.2014 року позивача було повідомлено, що у зв'язку з встановленням Національним банком України обмежень в діяльності ПАТ «Міський комерційний банк» в банку тимчасово не здійснюються операції з відкриття поточних рахунку фізичним особам.

У зв'язку з закінченням терміну дії договору строкового банківського вкладу від 24 жовтня 2013 року № 2630/02/136835, позивач 24 вересня 2014 року повторно звернувся із заявою до банку з вимогою про повернення грошових коштів з урахуванням договорів дарування частин депозитного банківського вкладу, на що отримала відмову з посиланням на те, що у зв'язку із встановленням Національним банком України (далі - НБУ) обмежень, у банку тимчасово не здійснюються операції з відкриття поточних рахунків фізичним особам, що унеможливлює відкриття рахунків на ім'я ОСОБА_1

На підставі постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 року № 732 «Про віднесення ПАТ «МКБ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «МКБ», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

03 грудня 2014 року позивач повторно звернулася до уповноваженої особи Фонду із заявою про те, щоб при формуванні списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, було враховано перехід прав вкладника частини вкладу, який зберігався на депозитному рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_3, згідно з умовами договору строкового банківського вкладу від 24 жовтня 2013 року, на що отримала відмову з посиланням на відсутність доказів переходу до нових кредиторів прав, оформлених належним чином, та погоджених вкладником та ПАТ «МКБ» змін та доповнень до договору банківського вкладу щодо зміни обсягу зобов'язань банку перед вкладниками.

02 березня 2015 року позивач подала заяву до уповноваженої особи Фонду з проханням визнати її вкладником ПАТ «МКБ», відкрити депозитний рахунок на їх ім'я та включити її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «МКБ».

Відповіді на дане звернення матеріали справи не містять.

У зв'язку з невизнанням позивача вкладником ПАТ «МКБ», ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Закон № 4452-VI пов'язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Тобто однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок ФГВФО є наявність на дату прийняття Національним Банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім'я рахунок у банку.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач не укладав з ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» договір банківського вкладу, або рахунку та не є власником іменного депозитного сертифіката.

Натомість, за умовами договору вкладу №2630/02/136835 від 24.10.2013 року, укладеного між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_3 банк відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_2, тобто, саме ОСОБА_3 є вкладником банку у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача та третьої особи на укладання між ними договору дарування від 19.09.2014 року № 2521, оскільки матеріали справи не містять доказів оформлення договору банківського вкладу на грошові кошти (відкриття рахунку на ім'я ОСОБА_1 та перерахування коштів з поточного рахунку Дарувальника).

Отже, за відсутності вчинення вкзааних дій, ОСОБА_1 не є вкладником ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК».

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивач не є вкладником ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, враховуючи відсутність підстав для включення позивача до переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, суд приходить до висновку, що ознаки протиправної бездіяльності у відповідачів відсутні.

У зв'язку з чим, позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідачів включити його до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних, задоволенню також не підлягають.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, відповідач, щодо не визнавши позивача вкладником Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (Код ) за Договором строкового банківського вкладу № 2630/02/1368835 «ВАШ СВЯТКОВИЙ» від 24.10.2013 р. та Договором дарування частини банківського вкладу від 19.09.2014 р. (посвідчений приватним нотаріусом Бондар Т.М., запис в реєстрі № 2521), діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко