Справа № 813/1863/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1604/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року (головуючий суддя Сподприк Н.І., м.Львів, повний текст складено 26.12.2018) по справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, -

В С Т А Н О В И В :

приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2018 №, №, № та рішення від 17.04.2018 за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд» оскаржило його в апеляційному порядку вважає його таким, що прийняте з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства, тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначив та застосував при розгляді справи Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме редакцію даного Закону, який діє станом на момент розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року за №2343-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зумовлено тим, що відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «ФІРМА» НАФТОГАЗБУД», яке припинено ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2014. Ухвалою про порушення провадження у справі про банкрутство введено мораторій, протягом якого було заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню) та фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів, про що вказано в згаданій ухвалі Господарського суду.

На думку апелянта судом мало бути застосовано згаданий Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції котра діяла в момент коли стосовно апелянта було порушено справу про банкрутство, за той же період відповідачем було нараховано штрафні санкції, що суперечить положеннями згаданого закону.

Позиція стосовно застосування попередньої редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв в момент порушення справи про банкрутство ПрАТ «ФІРМА «НАФТОГАЗБУД», підтверджується Постановою Верховного суду від 11.09.2018 у справі № 820/10403/15.

Крім того апелянт зазначає, що 03 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС служби в Івано-Франківській області (надалі - Відповідач) за наслідками документальної планової виїзної перевірки Управління механізації № 22 ПрАТ «ФІРМА «НАФОГАЗБУД» складено ОСОБА_1 № 252/09-19-14- 02/04751612 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Управління механізації № 22 ПрАТ «ФІРМА «НАФОГАЗБУД» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01. 2015 по 31.12. 2017»

За наслідками ОСОБА_1 відповідачем прийнято ряд податкових повідомлень-рішень від 17 квітня 2018 за № НОМЕР_1, згідно, якого встановлено порушення строку сплати грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за затримку грошового зобовязання у сумі 75 646 60 грн, зобовязано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 15 129,32 грн, та № НОМЕР_2 на суму № 1 740,02 грн. Описаним нижче обставинам суд першої інстанції взагалі не дав оцінки та не висвітлив в оскаржуваному рішенні.

Вказані рішення прийняті всупереч приписам ст. 102 ПКУ, що є підставою для визнання його протиправним та скасування, що підтверджується наступним.

Відповідно до зазначеного ОСОБА_1, перевірка здійснювалась за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Всупереч вказаній нормі відповідач здійснив перевірку пізніше 1095 дня, що настав за останнім днем граничного строку подання податкової декларації з земельного податку, а саме: за період:

29.11.2013 по 31.10.2013 (сума штрафної санкції 158,85 грн.);

26.04.2013 по 01.04.2013 (сума штрафної санкції 158,85 грн.);

23.08.2013 по 31.0.2013 (сума штрафної санкції 158,85 грн.);

19.06.2013 по 01.05.2013 (сума штрафної санкції 37,8 грн.);

14.05.2013 по 07.05.2013 (сума штрафної санкції 37,44 грн.);

26.10.2015 по 05.05.2014 (сума штрафної санкції 80,18 грн.);

30.11.2015 по 01.07.2014 (сума штрафної санкції 1,07 грн.);

26.10.2015 по 02.06.2014 (сума штрафної санкції 80,18 грн.);

26.10.2015 по 02.06.2014 (сума штрафної санкції 237,51 грн.);

30.11.2015 по 31.07.2014 (сума штрафної санкції 316,62 грн.);

30.11.2015 по 31.07.2014 (сума штрафної санкції 1,07 грн.);

26.10.2015 по 01.07.2014 (сума штрафної санкції 316,62 грн.);

30.11.2015 по 01.09.2014 (сума штрафної санкції 317,69 грн.);

28.04.2015 по 31.01.2014 (сума штрафної санкції 317,49 грн.);

30.11.2015 по 01.10.2014 (сума штрафної санкції 239,66 грн.);

30.11.2015 по 01.10.2014 (сума штрафної санкції 78,03 грн.);

28.04.2015 по 03.03.2014 (сума штрафної санкції 317,69 грн.);

21.12.2015 по 31.10.2014 (сума штрафної санкції 160,55 грн.);

30.11.2015 по 31.10.2015 (сума штрафної санкції 157,14 грн.);

28.04.2015 по 01.03.2014 (сума штрафної санкції 317,69 грн.);

21.12.2015 пo01.12.2014 (сума штрафної санкції 157,14 грн.);

21.12.2015 по 01.12.2014 (сума штрафної санкції 160,55 грн.);

28.04.2015 по 05.05.2014 (сума штрафної санкції 237,51 грн.);

26.04.2013 по 01.10.2012 (сума штрафної санкції 198,25 грн.);

26.04.2013 по 31.10.2012 (сума штрафної санкції 317,69 грн.);

26.04.2013 по 03.12.2012 (сума штрафної санкції 317,69 грн.);

26.04.2013 по 02.01.2013 (сума штрафної санкції 317,69 грн.);

Вказані періоди нарахування взяті з розрахунку, який надавався в суд першої інстанції відповідачем та є долучений до матеріалів справи. Тобто, здійснення перевірки та нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобовязань, строк виконання яких настав у 2013-2014 р.р. здійснено поза межами строків давності передбаченими положеннями ПК України.

Відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «ФІРМА»НАФТОГАЗБУД», яке припинено ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2014.

Згаданою ухвалою про порушення провадження у справі про банкрутство введено мораторій, протягом якого було заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню) та фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів, про що вказано в згаданій ухвалі Господарського суду.

ОСОБА_1 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла на момент порушення провадження справи про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 вказаного Закону Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів)».

Апелянт вважає, що з огляду на аналіз наведених норм існує загальна заборона на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. Така позиція викладена в Постанові Верховного суду від 11.09.2018 у справі № 820/10403/15.

Крім того, за наслідками ОСОБА_1 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, згідно якого встановлено порушення строків сплаті грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за затримку на 1033 календарних дні сплати грошового зобовязання; розмірі 54527 грн 60 коп зобовязано сплатити штраф у сумі 10 905, 52 грн.

Вважає, що вказане рішення прийнято всупереч приписам зазначеного вище законодавства, а саме ст. 102 Податкового кодекс; України, ст.ст. 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та викладених обставин.

Також на підставі ОСОБА_1 перевірки відповідачем прийнято рішення №, про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску згідно якого застосовано до позивача штраф у розмірі 64 445,06 грн за період з 23.07.2013 по 07.09.2016 та нараховано пеню у розмірі 178 700,00 грн, а всього разом 243 145,76 грн.

Апелянт вважає, що вказане рішення прийнято в супереч приписам ст. ст. 9, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», ст. 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску загальнообовязкове державне соціальне страхування затвердженої 20.04.2015 наказом Міністерства фінансів України №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

ОСОБА_1 перевірка здійснювалась в період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Відповідно до Розрахунку штрафних фінансових санкцій до позивача застосовуються штрафні санкції у розмірі 10% та штраф 20% за період з 2013 року по 2016. Однак період з 2013 року по 2014 рік не перевірявся та в ОСОБА_1 про це відсутні відповідні відомості.

ОСОБА_1 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Частиною 11 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції.

Відповідно до п. 2 частини 11 ст. 25 Закону №24264 - VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування ) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно несплачених сум. Крім того, частина 10 ст. 25 цього Закону встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожен день прострочення платежу.

ОСОБА_1 з пунктом 1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі Інструкція), за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платника на яких згідно із Законом покладено обовязок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

У підпункті 2 пункту 2 розділу VII Інструкції вказано, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, фіскальні органи застосовують штрафні санкції у таких розмірах за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015рокунакладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до платників які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року та надалі застосовується штраф у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум.

ОСОБА_1 п. 5 розділу VII Інcтpyкцiп на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожен день простроченого платежу. Нараховування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Пунктом 7 розділу VII Інструкції встановлено, що рішення про нарахування пені застосовується до штрафів, передбачених п.п. 2,3,5 та 6 цього розділу за наслідками розгляду акту та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу зборів і доходів і зборів або його заступник.

За результатами розгляду акту документальної перевірки рішення про нарахування пені та застосування штрафів приймається протягом десяти робочих днів з дня, що наступають за днем вручення платнику акту перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акту перевірки - приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Проте, відповідачем не проводилась перевірка за 2013-2014 роки, та як наслідок не складався акт перевірки за 2013-2014 роки, що є підставою для скасування зазначеного рішення. Крім того, згідно Розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до позивача мали б застосовуватись штраф у розмірі 10% та 20% всупереч цьому в рішенні вказаний лише штраф у розмірі 20%.

Також згідно ухвали Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «ФІРМА «НАФТОГАЗБУД», яке припинено ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2014.

Згаданою ухвалою про порушення провадження у справі про банкрутство введено мораторій, протягом якого було заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню) та фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків. ОСОБА_1 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції, що діяла на момент порушення провадження справи про банкрутство «мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію;»

Відповідно до ч. 4 ст. 12 вказаного Закону «Мораторій на задоволення вимог

Як уже зазначалось вище, з урахуванням норм ст. 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла на момент порушення провадження справи про банкрутство вбачається загальна заборона на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

В даному випадку суб'єктом владних повноважень порушено принцип юридичної визначеності (legalcertainty), який є невід'ємним елементом принципу правової держави та і верховенства права. Як зазначено у справі BlackClawsonLtd. v/ Papierwerke, AG (1975 AM) 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі YvonevanDuynv. HomeOffice, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу повязана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На держанні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і якість їхній дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорваті», заява, № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Рунії», заява .V 36900/03, п,37, від 25 листопада 2008 року) І сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онерїлдзі проти Туреччини» п. 128, «Беєлер проти Італії» п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків («Лелас проти Хорватії», заява, № 55555/08, п.74).

Головне управління ДФС у Івано-Франківській області у відзиві на апеляційну скаргу просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ОСОБА_1 ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на підставі направлення від 03.03.2018 №411, наказу Головного управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 22.02.2018 проведена документальна планова виїзна перевірка Управління механізації №22 Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», за наслідками якої складено акт від 03.04.2018 за №252/09-19-14-02/04751612 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Управління механізації №22 Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 (далі акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення: - пп.168.1.2,168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 54527,58 грн.;

- ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 322225,30 грн;

- п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, внаслідок порушення строків сплати земельного податку у сумі 84349,20 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення рішення від 17.04.2018 за №, згідно якого встановлено порушення позивачем строку сплати грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку грошового зобовязання на суму 75646,60 грн контролюючим органом зобовязано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 15 129,32 грн.

- податкове повідомлення рішення від 17.04.2018 за №, згідно якого встановлено порушення позивачем строку сплати грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку грошового зобовязання на суму 17400,20 грн контролюючим органом зобовязано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1840,02 грн.

- податкове повідомлення рішення від 17.04.2018 за №, згідно якого встановлено порушення позивачем строку сплати грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку грошового зобовязання на суму 54527,60 грн контролюючим органом зобовязано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 10905,52 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 17.04.2018 року за №, яким до платника податків застосовано штраф у розмірі 64445,06 грн за період з 23.07.2013 по 07.09.2016 та нараховано пеню у розмірі 178700,70 грн.

ОСОБА_1 матеріалів справи, після проведення документальної планової виїзної перевірки Управління механізації №22 приватного акціонерного товариства «Фірма Нафтогазбуд» відповідач виніс податкове повідомлення рішення від 17.04.2018 за №, згідно якого встановлено порушення платником податків строку сплати грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб суму 75646,60 грн та штраф у розмірі 15129,32 грн та податкове повідомлення рішення від 17.04.2018 за №, згідно якого встановлено порушення строку позивачем сплати грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб на суму 17400,20 грн зобовязано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1840,02 грн.

Перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати земельного податку за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 встановлено несвоєчасну сплату земельного податку в сумі 84349,20 грн. В акті перевірки наведено диференційовану сплату, згідно платіжних доручень по періодах виникнення заборгованості по сплаті земельного податку. ОСОБА_1 податкового розрахунку земельного податку, Управління механізації №22 Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» від 15.02.2017 № нараховано податок у сумі 3013,69 грн, термін сплати 30.01.2018; від 29.09.2017 № нараховано податок у сумі 6027,27 грн, термін сплати 30.01.2018. Зазначені суми земельного податку за 2017 рік, платник сплатив 08.02.2018, згідно платіжного доручення №1786 на суму 9040,96 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п.31.1 ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обовязку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

ОСОБА_1 п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобовязані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Пункт 126.1. ст.126 Податкового кодексу України передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку (п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 54527,58 грн за період з 01.01.2015 по 31.12.2017. Наслідком виявлення такої несвоєчасної сплати стало винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 17.04.2018 за №, згідно якого встановлено порушення позивачем строку сплати грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 54527,60 грн та застосовано штраф у розмірі 10905,52 грн.

Протягом 2015 року сплачено позивачем до бюджету податку на загальну суму 82169,70 грн, в тому числі: 15.10.2015 зараховано до бюджету 82000,00 грн у рахунок погашення податкового боргу 30.11.2015 зараховано до бюджету 169,70 грн у рахунок погашення податкового боргу.

ОСОБА_1 п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України.)

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобовязані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.)

Що стосується рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 17.04.2018 року за №000251402, то судом першої інстанції вірно вказано, що спеціальним законом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 за №2464-VI за, з наступними змінами та доповненнями.

Статтею 25 цього Закону встановлено порядок застосування контролюючим органом штрафних санкцій до платників єдиного внеску.

За приписами частини 8 статті 9 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року платники єдиного внеску зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, який дорівнює календарному місяцю.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 даного Закону визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 10 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Розглядаючи спір судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 порушено провадження у справі №5015/4447/12 про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд», і відповідно ухвалою цього ж суду від 21.07.2014 припинено провадження у справі №5015/4447/12.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року за №2343-XII, в редакції чинній на даний час, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Вищенаведені норми регулюють правовідносини, що виникли між боржником і кредиторами у звязку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобовязання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство підприємницька діяльність боржника не припиняється, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у звязку з чим у нього виникають нові зобовязання, виконання яких забезпечується на загальних засадах.

Відповідно до частини 5 статті 19 зазначеного Закону, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобовязують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

З огляду на це, суд першої інстанції вважав, що, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а що стосується зобовязань боржника перед поточними кредиторами, то за цими зобовязаннями згідно із загальним правилом, нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів). Введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючому органу як поточному кредиторові нараховувати податкові зобовязання та штрафні (фінансові) санкції за невиконання податкових зобовязань, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку.

За результатами податкової перевірки контролюючі органи можуть нарахувати як основну суму податкового зобовязання, так і суми штрафних санкцій. Ця позиція аргументована тим, що зобовязання по сплаті податкових зобовязань та відповідних штрафних санкцій виникають вже після введення мораторію, і податкові органи в даному випадку є кредитором за поточними зобовязаннями боржника.

Мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів, які виникли після його введення та не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобовязань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобовязань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобовязаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2018 №, № та скасування рішення відповідача від 17.04.2018 №000251402 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Однак колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта, що в даному випадку суб'єктом владних повноважень порушено принцип юридичної визначеності (legalcertainty), який є невід'ємним елементом принципу правової держави та і верховенства права. Як зазначено у справі BlackClawsonLtd. v/ Papierwerke, AG (1975 AM) 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть. Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі YvonevanDuynv. HomeOffice, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу повязана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На держанні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і якість їхній дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява, № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Руминії», заява .V 36900/03, п,37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онерїлдзі проти Туреччини» п. 128, «Беєлер проти Італії» п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків («Лелас проти Хорватії», заява, № 55555/08, п.74).

Як уже зазначалось вище ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 порушено провадження у справі №5015/4447/12 про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд», і відповідно з порушенням справи про банкрутство, одночасно, відповідно до вимог статті 12 попередньої редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі.

ОСОБА_1 абз.1 ч.4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (попередньої редакції) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

ОСОБА_1 до ч.7 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз.4 ч.4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2014 року припинено провадження у справі №5015/4447/12.

При цьому колегія суддів зазначає, що заборона на нарахування неустойки тривала протягом дії періоду мораторію та поширювлась як на конкурсну заборгованість, що виникла до моменту порушення справи про банкрутство, так і на поточну заборгованість, що виникла після порушення справи про банкрутство.

Аналогічну правову позицію про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику за поточною заборгованістю неустойки (штрафу, пені), щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, викладено у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: по справі № 3-71гс12 від 12 березня 2013 року; по справі № 3-27гс13 від 01 жовтня 2013 року; по справі № 3-67гс12 від 18 грудня 2012 року.

Таким чином, застосування штрафних санкцій до позивача за період з 25.10.2012 до 21.07.2014 є незаконним, у звязку із порушенням справи про банкрутство та прямою забороною протягом часу дії мораторію застосовувати до платника податків штрафи за порушення податкового законодавства у відповідності до норм попередньої редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За даних обставин, висновки суду першої інстанції є хибними та зроблені у звязку із невірним застосуванням норм ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи було з'ясовані неповно, та як наслідок було прийняте необґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування апеляційним судом та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року по справі № 813/1863/18 - скасвати.

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 17.04.2018 року №, №, № та рішення від 17.04.2018 року за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_2

повний текст складено 23.04.2019