Справа № 448/1645/16-а
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/1645/16-а
Провадження № 2-а/448/45/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.04.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, - не зявилася,

представник позивача адвоката ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС не зявився,

третя особа заступник начальника ОСОБА_3 митниці ДФС України ОСОБА_4, не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 митниці ДФС, третя особа - заступник начальника ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_4, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача 07.12.2016 року звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_4 від 13.07.2016року у справі про порушення митних правил №2505/20908/16 про притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 8500 гривень.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України є незаконним та необґрунтованим, з огляду на наступне. Стверджує, що посадовою особою митниці було порушено вимоги ст.489 МК України згідно якої посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Однак цього зроблено не було. Також вказує, що при розгляді справи про порушення митних правил були грубо порушені права позивача, передбачені ст.498 МК України, що є порушенням процесу при розгляді справи.

Крім того, зазначає, що статтею 467 МК України визначено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. Вважає, що оскільки правопорушення, передбачене ч.3 ст. 470 МК України, не зазначене в цьому переліку, а отже не може вважатися триваючим, так як пов'язане з перевищенням встановленого статтею 95 МК України строки доставки товарів, транспортних засобів більше ніж на 10 діб і вважається вчиненим та закінченим по суті на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого ст. 95 МК України.

Також зазначає, що контроль за вивезенням автомобілів, ввезених у митних режимах "транзит" та «тимчасове ввезення" здійснюється у встановленому законом порядку, в тому числі за допомогою програмно-інформаційних комплексів. Це дає можливість своєчасного виявлення перевищення строків доставки товарів, встановлених ст.95 МК України. Несвоєчасне документування перевищення таких строків та вчиненого у зв'язку з цим, порушення, визначеного ст.470 МК України, не є підставою для висновку про триваючий характер цього правопорушення. Шляхом проведення перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України, митний орган міг і був зобов'язаний встановити дане порушення своєчасно. А тому незрозуміло з яких причин митний орган тривалий час грубо ігнорував вимоги законодавства, не виконував свої службові обов'язки, що призвело до умисного пропущення термінів притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а в подальшому, неправомірного винесення незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді від 20.07.2018року відкрито провадження у даній адміністративній справі.

В ході розгляду даної справи, представник відповідача - ОСОБА_3 митниці ДФС подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.32-36), в яких, зокрема, зазначає, що згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України транспортний засіб - «BMW 318», реєстр.номер RP56395, кузов № НОМЕР_1, ввезла на митну територію України саме позивач. При цьому вказує, що на момент ввезення позивачем вищезазначеного транспортного засобу митні органи не перевіряли документи у пасажирів транспортних засобів, а лише в уповноваженої особи перевізника, то за умови переміщення позивача в якості пасажира та неподання документів у якості уповноваженої особи, у посадової особи митниці відсутня фізична можливість ввести до програмно-інформаційних комплексів відповідну інформацію. Стверджує, що у відповідності до ст.192 МК України позивач ОСОБА_1, до ОСОБА_3 митниці ДФС не зверталась, так само документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 МК України, не надала. Щодо доводів позивача про пропуск строку притягнення її до відповідальності, то вважає такі безпідставними оскільки порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України, вчинене позивачем є триваючим, а днем виявлення такого правопорушення є фіксація в протоколі про порушення митних правил, а тому в силу ст.467 МК України строк накладення адміністративного стягнення обчислюється саме з дня виявлення. З огляду на наведене, вважає, що ОСОБА_3 митницею ДФС правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача у свої поясненнях заперечує факт ввезення позивачем спірного транспортного засобу на митну територію України. Стверджує, що вищевказаний автомобіль не ввозився позивачем на територію України і вона не має до вказаного транспортного засобу жодного відношення, у даному автомобілі вона перебувала виключно як пасажир, всі документи при митному оформленні подавав водій даного автомобіля, з яким жодних домовленостей про те, що автомобіль буде оформлено на неї не було.

Представник відповідача - ОСОБА_3 митниці ДФС та третя особа заступник начальника ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_4, були своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання на 11.04.2019року не зявилися, не повідомили про причини своєї неявки та не надіслали клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.319 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 13.07.2016 року заступником начальника ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_4 (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №2505/20908/16, якою позивача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Відповідно до даної постанови було встановлено, що в ході перевірки баз даних ЄАІС ДФС України встановлено, що 27.08.2015року близько 01год.37хв. через митний пост «Краковець» ОСОБА_3 митниці ДФС каналом позначеним символом зеленого кольору («зелений коридор») громадянка України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «BMW 318», реєстр.номер RP56395, кузов № НОМЕР_1, в митному режимі «транзит». Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 21.06.2016року не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства, - не поміщений.

Даною постановою констатовано, що ОСОБА_1 перевищила більше ніж на десять діб встановлений ч.1 ст.95 МК України строк доставки товару - автомобіля марки «BMW 318», реєстр.номер RP56395, кузов № НОМЕР_1, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення, і такі її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Митним кодексом України.

Згідно ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 95 МК України для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб. Частиною другою цієї статті встановлено, що до цього строку не включаються 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Згідно з пунктом 1.1 частини 1 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2015 року №1118, у разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляє уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності, якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні) перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.

Згідно пункту 9 Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 451 від 21.05.2012 року визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при оформленні зобов'язання про транзит автомобіля визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 308/6260/17 (провадження № К/9901/3030/17), від 17 жовтня 2018 року у справі №166/722/17 (провадження №К/9901/34664/18), а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, митні органи для звітності ведуть облік ТЗ, що переміщуються через митний кордон України і належать громадянам, із застосуванням Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (ЄАІС).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України, підтверджується те, що позивач ОСОБА_1 27.08.2015року ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «BMW 318», реєстр.номер RP56395, кузов № НОМЕР_1, в митному режимі «транзит». А відтак, з врахуванням вищенаведених вимог чинного митного законодавства України, зобов'язана була вивезти такий з митної території України в максимальний строк до 06.09.2015 року. Однак, вказані дії позивач не виконала та згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 21.06.2016 року не вивозився.

Нормами ч.2 ст.95 МК України передбачено, що до строків, зазначених у ч.1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст.192 МК України. Частиною першою статті 192 МКУ передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

При цьому, відповідно до п.5 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відносно заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 31.05.2012року №657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Проте, всупереч ст.192 МК України та розділу VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, позивач до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у звязку з якими порушено ці строки, та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту внаслідок поломки транспортного засобу та і його ремонту не звернулася.

У матеріалах справи відсутні будь-які звернення та повідомлення позивача в межах встановленого строку транзитного перевезення про обставини непереборної сили та неможливість вивезення спірного автомобіля, що свідчить про допущення позивачем адміністративного правопорушення за вчинення якого відповідачем прийнято оскаржувану у даній справі постанову про порушення митних правил.

Суд наголошує, що доказів вивезення транспортного засобу за межі митної території України, чи неможливості його доставки до митного органу позивач не надала, як і не надала жодних доказів про повідомлення митного органу про неможливість вивезення транспортного засобу за межі митної території України, і судом таких не здобуто.

Крім того, позивач до митного органу із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили до завершення строку тимчасового ввезення не зверталася, а також під час розгляду справи про порушення митних правил відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, не надала.

Таким чином, оскільки позивач не доставила спірний автомобіль до митного органу призначення, чим перевищила встановлений МК України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб, то в діях позивача наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.470 МК України.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввезла на митну територію України саме позивач.

Суд вважає безпідставними доводи представника позивача щодо перебування позивача у вищевказаному транспортному засобі лише в якості пасажира, оскільки в даній справі відомості з ЄАІС підтверджують, що саме позивач ОСОБА_1 27.08.2015року ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «BMW 318», реєстр.номер RP56395, кузов № НОМЕР_1, в митному режимі «транзит».

Оскільки митні органи не перевіряють документи на транспортний засіб у пасажирів транспортних засобів, а лише у водія, за умови неподання позивачем документів у якості водія транспортного засобу у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною, оскільки доказів протилежного сторонами не надано, а судом таких не здобуто.

При цьому суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи документів, які б могли підтвердити факт ввезення даного автомобіля іншою особою. Позивачем не надано доказів, що про оформлення вищевказаного автомобіля на його ім'я їй не було відомо.

Ч.1 ст.460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ста.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст.268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом. Вказана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими, зокрема, є протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Представник позивача в обґрунтування відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України покликається на вчинення шахрайських дій водієм спірного автомобіля, пасажиром якого була позивач, однак не надає доказів про вчинення відносно неї таких дій.

Разом з тим, суд не приймає до уваги вказані покликання представника позивача та вважає, що такі не можуть свідчити про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, оскільки вина особи у вчиненні кримінально-караного діяння, зокрема, шахрайських дій, може бути встановлена лише вироком суду, ухваленого за результатами відповідного кримінального провадження, який набрав законної сили, а такі докази в матеріалах справи відсутні.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не подавала до митного органу чи правоохоронного органу заяви щодо вчинення відносно неї протиправних дій водієм спірного транспортного засобу під час перетину державного кордону України чи працівником ОСОБА_3 митниці ДФС, який здійснював оформлення спірного транспортного засобу, який ввозився на територію України.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, про час та місце розгляду справи про порушення митних правил позивач була належним чином повідомлена, при розгляді справи про порушення митних правил та винесенні спірної постанови позивач була присутня, надавала пояснення, жодних клопотань про перенесення розгляду справи про порушення митних правил не заявляла.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що підстави стверджувати про недотримання процедури розгляду справи про порушення митних правил №2505/20908/16 та притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

Щодо доводів сторони позивача про порушення митним органом строку накладення стягнення за порушення митних правил, суд вважає за необхідне відзначити наступне.

За змістом частини 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у ст. 467 МК України, не є вичерпним.

Суд відзначає, що триваючими визначаються правопорушення, які почались з протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання покладеного законом обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, тобто коли особа, або не виконує конкретний цей обов'язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Отже, використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку, а відтак, виявивши вказане порушення 21.06.2016року та приймаючи 13.07.2016 року оскаржувану постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачем в межах строку, передбаченого ст. 467 Митного кодексу України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.10.2108р. по справі №448/234/16-а.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України ( допустимість доказів) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, в порушення вимог ч.1 ст. 77 КАС України, позивачем в ході розгляду даної справи не представлено достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що факт перевищення позивачем встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортного засобу до митного органу призначення підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами, розгляд питання про притягнення її до відповідальності здійснено відповідачем з дотриманням визначеного МК України порядку та встановленої процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, в межах строків, визначених законом, а тому суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова заступника начальника ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_4 від 13.07.2016року в справі про порушення митних правил №2505/20908/16, була винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, в межах піврічного строку з дня виявлення триваючого правопорушення, отже підстави для її скасування відсутні, а відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 митниці ДФС, третя особа - заступник начальника ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_4, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил №2505/20908/16 від 13.07.2016 року за ч.3 ст.470 МК України, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП НОМЕР_2;

Відповідач: ОСОБА_3 митниця ДФС; місцезнаходження: м.Львів, вул.Костюшка, 1; .

Повний текст рішення складено 19.04.2019року.