Справа № 280/4760/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4760/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Сколишев О.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 280/4760/18 (суддя І інстанції Конишева О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронне агентство Троян" до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 9 жовтня 2018 року № ЗП 1813/568/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС і № ЗП 1813/568/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року адміністративний позов задоволений повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи просив скасувати оскаржене рішення в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким залишити позовні вимоги без розгляду повністю.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає про правомірність винесених ним оскаржених постанов та підтвердження відповідними доказами встановлених під час проведення перевірки порушень щодо наявності трудових відносин без укладення трудового договору та допущених порушень строків виплати заробітної плати. Також вказує про безпідставність посилання суду першої інстанції на постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справах про адміністративне правопорушення щодо директора ТОВ "Охоронне агентство Троян" ОСОБА_3

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області з 17.09.2018 по 20.09.2018 проводилось інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю Охоронне агентство Троян з питань додержання порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

За результатами перевірки Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області складено Акт інспекційного відвідування № ЗП1813/568/АВ від 20 вересня 2018 року, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю Охоронне агентство Троян порушило вимоги ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, тобто допущення працівників до роботи без укладення трудового договору та несвоєчасна виплата заробітної плати.

На підставі Акту інспекційного відвідування 9 жовтня 2018 року відповідачем прийняті постанови № ЗП1813/568/АВ/П/ПТ/1Д-1ФС, якою на позивача накладений штраф у розмірі 111690 гривень, та № ЗП1813/568/АВ/П/ПТ/1П-2ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 3723 гривні відповідно.

Вважаючи прийняті відповідачем постанови про накладення штрафу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності оскаржених постанов.

ОСОБА_4, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення № 96)).

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На виконання вимог ст. 259 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі об'єкт відвідування).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що трудовий договір характеризується, зокрема, тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. У трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, повинен укладатися трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Позивачем в ході провадження своєї підприємницької діяльності було укладено з ОСОБА_5 договір підряду № 1110/01 від 11.10.2017.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Підрядник зобовязується виконувати по завданню Замовника контроль, та облік за ТМЦ, фіксувати пересування осіб по зазначеній території, відповідно до інструкції. Підрядник здійснює контроль в дні та години, згідно запропонованому графіку на контрольованому обєкті, при цьому веде облікові журнали.

Пунктом 2.1 встановлено, що ціна договору становить 11 грн. 4 коп. за одну годину, при цьому на розсуд Замовника може бути доплачено винагородження.

Відповідно до п. 3.1. Договору, оплата по зазначеному договору здійснюється протягом пятнадцяти днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт, послуг.

Пунктом 4.1 передбачено, що Підрядник виконує роботу, в строки встановлені згідно з п.1.1 або календарним графіком чергувань.

Згідно п.4.2 Строк дії договору: початок 11.10.2017 кінець не зазначений.

Аналіз змісту вказаного договору дає підстави для висновку, що останній перебуває поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, по-перше, містить фіксований розмір вартості послуг без застереження щодо їх обсягу та змісту, не визначає порядок надання таких послуг, надання таких послуг є систематичним за встановленим графіком, без урахування їх якості, кількості та кінцевого результату. Відсутній термін договору. В самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо. Отже, предметом укладеного договору позивача з ОСОБА_5 є процес праці, а не її кінцевий результат, досягнення якого не є метою укладеного договору.

Отже, з огляду на предмет укладеного договору та обовязки працівника (контроль, та облік за ТМЦ, фіксування пересування осіб по зазначеній території, робота за встановленим графіком) та поняття договору підряду, колегія суддів вважає, що відносини, які виникли між позивачем та ОСОБА_5 підпадають саме під ознаки трудового договору і не мають ознак договору підряду.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що виконання певних робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами може здійснюватися тільки суб'єктами господарської діяльності на підставі відповідної ліцензії (відповідно до пункту 30 статті 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" охоронна діяльність підлягає ліцензуванню), на відміну від виконання обов'язків охоронця на підставі трудового договору. При цьому з матеріалів інспекційного відвідування не вбачається наявність у ОСОБА_5 відповідних ліцензій на здійснення охоронної діяльності, позивачем до матеріалів справи останньої також не додано.

Також, спростовані доводи позивача, що на підприємстві не передбачено складання та видача будь-яких службових посвідчень, оскільки копія посвідчення № 16 виданого 11.10.2017р ТОВ «Троян» на імя ОСОБА_5 наявна в матеріалах справи. При цьому в посвідченні зазначена посада особи начальник охорони. (а.с. 106)

Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що договір укладений позивачем з ОСОБА_5 носить ознаки притаманні саме трудовому договору між роботодавцем та найманим працівником, при цьому дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору шляхом його укладення порушують вимоги ст. 24 КЗпП України та перешкоджають реалізації працівниками права на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.

Щодо посилань суду першої інстанції на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі про адміністративне правопорушення щодо директора ТОВ "Охоронне агентство Троян" ОСОБА_3, якою закрито провадження через відсутність правопорушення, колегія суддів зазначає про їх безпідставність, оскільки судом не досліджувалось питання наявності ознак трудового договору в укладеному договорі підряду, суд виходив лише з факту відсутності в матеріалах справи про адміністративне правопорушення беззаперечних доказів визнання договору підряду недійсним, удаваним чи неукладеним, що стало підставою для закриття провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що для кваліфікації дій роботодавця як допуск працівника до роботи без укладення трудового договору не є передумовою визнання недійсним цивільно-правового договору, укладеному між такими роботодавцем та працівником, оскільки неукладення трудового договору в такому випадку само по собі вже є закінченим складом правопорушення.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції щодо протиправності постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 9 жовтня 2018 року № ЗП 1813/568/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС про накладення штрафу є помилковим, у звязку чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Стосовно постанови відповідача від 9 жовтня 2018 року № ЗП 1813/568/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС, якою накладено штраф за порушення строків виплати заробітної плати, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як слідує з положень пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з'ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від05 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Статтею 1 Закону № 877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є Закон № 877-V, незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.

Статтею 6 Закону № 877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

В абзаці 9 частини першої статті 6 Закону № 877-V зазначено, що під час проведення позапланового заходу зясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обовязковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Це положення покликане запобігти зловживанням державними органами з питань праці у проведенні перевірок з ширшим обсягом питань.

За змістом наказу про проведення перевірки відповідач здійснював перевірку позивача на підставі звернення працівника ОСОБА_5 про порушення стосовно нього законодавства про працю.

При цьому, з акту інспекційного відвідування вбачається, що під час його проведення були встановлені порушення, за які накладено штраф оскарженою у цій справі постановою, при вивченні питань, які не були предметом звернення ОСОБА_5, а саме щодо строків виплати заробітної плати іншим особам, оскільки звернення та предмет перевірки стосувалися порушень законодавства про працю лише відносно ОСОБА_5

Посилання представника відповідача у судовому засіданні на Порядок № 295, яким не встановлено обмежень щодо зясування питань під час інспекційного відвідування, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки проведення заходів державного нагляду врегульовано Законом № 877-V, який має вищу юридичну силу.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП 1813/568/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС від 09.10.2018.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною та скасування Постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 9 жовтня 2018 року № ЗП 1813/568/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС та відмовити в задоволені цих позовних вимог, а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Повний текст судового рішення складений 23 квітня 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 280/4760/18 скасувати в частині визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими особами № ЗП1813/568/АВ/П/ПТ/ТД-1 ФС від 09.10.2018 року і в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 280/4760/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко