Справа № 176/726/19
Суддя: Гусейнов К. А.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №176/726/19
провадження №2-а/176/16/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гусейнова К.А.,

за участі секретаря Яценко О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у місті Жовті Води справу за адміністративним позовом позовом ОСОБА_1 до інспектора Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Горбачьова Максима Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з зазначеним адміністративним позовом, в якому він просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі серії ЕАВ №994407 від 17.03.2019 року, як незаконну.

В своєму позові позивач зазначає, що постановою ЕАВ №994407 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху складеною 17 березня 2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., оскільки на думку відповідача кожен автомобіль, який за технічними параметрами може перевозити вантаж має проходити обов'язковий технічний контроль. Але позивач не погоджується із таким висновком відповідача, оскільки вважає, що його автомобіль «ІЖ-2717» є легковим автомобілем, оскільки його вага не перевищує 3500 кг, а кількість місць для сидіння у ньому не перевищує восьми не враховуючи місця водія. Також його транспортний засіб не використовується ним як таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, а тому не підлягає обов'язковому технічному контролю. Крім того, інспектором Горбачовим М.О. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було грубо порушено процесуальні вимоги КУпАП, а саме ним не було роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КупАП, а сама оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки не містить відомостей про порядок її оскарження. Таким чином позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

У судове засідання сторони не з'явились, надавши заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність.

При цьому позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач просить відмовити у задоволенні позову так як вважає, що постанову складено відповідно до вимог Закону.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №994407 від 17.03.2019 року, складеною інспектором СРПП №2 Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Горбачовим М.О. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КупАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно з вищезазначеною постановою, «17.03.2019 о 13.00 /Води вул. Богдана Хмельницького 2/ Автомобіль ІЖ2717 аЕ1832ар не пройшов обов'язков технічний контроль./ чим порушив п.31.3.б.ПДР - Експлуатація ТЗ, які не пройшли обов'язків технічний контроль», за що відповідальність передбачена ч.3 ст. 121 КУпАП.

Щодо законності складання інспектором СРПП №2 Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Горбачовим М.О. оскаржуваної постанови, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п'ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами четвертою та сьомою статті 121, частиною четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, статтею 188-28 КУпАП, а також справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років. Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП. Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268КУпАП). Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками та ін.

Суд зазначає, що підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП та роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного.

Крім того, у своїй постанові від 26 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це також слідує з закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову, а тому вину позивача у вчиненні правопорушення повинен довести саме відповідач.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП вина є обов'язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Так, частина 3 ст. 121 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за керування водіями транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшовши.

Проходження технічного контролю транспортними засобами, що підлягають обов'язковому технічному контролю регулюються Законом України «Про дорожній рух», Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137 «Про затвердження Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу», Постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року №141 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137 та від 31 травня 2012р. №512», Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №512 «Про затвердження Порядку формування загальнодержавної бази даних про результати обов'язкового технічного контролю транспортних засобів, доступу до неї та встановлення розміру плати за надання таких послуг», Правилами дорожнього руху України.

Згідно з п.31.3.б ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язків технічний контроль (для транспортних засобів що підлягають такому контролю).

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1) Легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку) мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засобі - незалежно від строку експлуатації, 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів бо вантажів з метою отримання прибутку, вантажні причепи до них - із строком експлуатації до двох років, 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України». Аналогічні норми містяться у п.1 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137.

Відповідно до ч.3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою КМУ №340 від 08 травня 1993 року (в редакції постанови КМУ від 20 травня 2009 року №511) транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об'ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об'ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Таким чином, з приведеної вище класифікації транспортних засобів, можливо зробити висновок, що мікроавтобуси, пікапи, фургони вагою до 3500 кілограмів та кількістю пасажирських місць не більше восьми можуть відноситись лише до категорії «В», тобто до легкових автомобілів.

Відповідно до ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні» транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми, відносяться до категорії «В», тобто до легкових автомобілів.

Термін «легковий автомобіль» визначено за ДСТУ 3649-97, як

пасажирський автомобіль з числом місць для сидіння не більше дев'яти, з місцем для водія включно.

Термін «вантажний автомобіль» визначено як автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, транспортний засіб «ІЖ 2717» з реєстраційним номером «НОМЕР_3», 2002 року випуску, з повною масою 1590 кг, належить до категорії «В», тип «Фургон малотоннажний». /а.с.6/

Отже, вага даного транспортного засобу не перевищує 3500 кг, кількість місць для сидіння у ньому не перевищує восьми, не враховуючи місця водія, а тому, суд приходить до висновку, що даний транспортний засіб є легковим автомобілем або його модифікацією для перевезення вантажів.

Із пояснень позивача у позовній заяві транспортний засіб «ІЖ 2717» не використовується ним, як таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, а тому, на думку суду, не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Крім того, із оскаржуваної постанови не вбачається із яких норм закону виходив відповідач, вбачаючи в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. Також відповідач не надав суду доказів, що даний легковий автомобіль використовується позивачем як таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у діях водія ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, а тому постанова інспектора Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Горбачова М.О. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодесу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 139, 241-246, 286, КАС суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Горбачова Максима Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №994407 від 17 березня 2019 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.3 ст. 121, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Відшкодування судових витрат віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області К.А. Гусейнов