Справа № 826/17358/15
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Губської О.А. та Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні-вересні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з адміністративними позовами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа), які були об'єднані в одне провадження.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 грудня 2017 року ОСОБА_3 просив суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи з визнання нікчемним договору вкладу «Зростаючий» № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року, укладеного між ним та ПАТ «Дельта банк», та скасувати наказ № 813 від 16 вересня 2015 року щодо застосування наслідків цієї нікчемності до переказу грошових коштів на його рахунку;

- зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на виплату гарантованої суми відшкодування коштів за договором банківського вкладу №005-03519-250215, та подати додаткову інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення ОСОБА_3 до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200000 грн 00 коп.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 грудня 2017 року ОСОБА_4 просив суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи з визнання нікчемним договору вкладу «Лояльний» № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, укладеного між ним та ПАТ «Дельта банк», та скасувати наказ № 813 від 16 вересня 2015 року щодо застосування наслідків цієї нікчемності до переказу грошових коштів на його рахунку;

- зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на виплату гарантованої суми відшкодування коштів за договором банківського вкладу № 001-03519-040215, та подати додаткову інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення ОСОБА_4 до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200000 грн 00 коп.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28 квітня 2016 року ОСОБА_5 просила суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи з визнання нікчемним договору вкладу «Зростаючий» № 009-03519-050215 від 05 лютого 2015 року, укладеного між нею та ПАТ «Дельта банк», та скасувати наказ № 813 від 16вересня 2015 року щодо застосування наслідків цієї нікчемності до переказу грошових коштів на її рахунку;

- зобов'язати Уповноважену особу провести дії щодо включення ОСОБА_5 до переліку вкладників, які мають право на виплату гарантованої суми відшкодування коштів за договором банківського вкладу №009-03519-050215 за курсом НБУ станом на 03 березня 2015 року, та подати додаткову інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення ОСОБА_5 до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200000 грн 00 коп.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково: визнано протиправними дії Уповноваженої особи з визнання нікчемними договорів вкладу, що укладені з позивачами, а також зобов'язано Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відкритих у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що договори вкладу, які укладені між позивача та ПАТ «Дельта банк», є нікчемними правочинами відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи було задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 22 січня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи - 18 квітня 2019 року, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року - скасувати в частині виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ч. 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що 04 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США № 001-03519-040215 (далі - договір № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року). Згідно умов вказаного договору банк приймає від вкладника грошові кошти у сумі 11320 доларів США на строк до 06 березня 2015 року за процентною ставкою 5,5 відсотків річних. Також між сторонами договору була укладена додаткова угода № 1 від 02 лютого 2015 року про внесення змін до п. 1.8 договору, який визначає порядок та зарахування коштів на вкладний депозитний рахунок. Вказаною додатковою угодою було передбачено, зокрема, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного або поточного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або шляхом перерахування з відкритого у банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу в банку в день укладення договору.

Фактичне зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_4 підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 45414511 від 04 лютого 2015 року.

Між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» 25 лютого 2015 року був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США № 005-03519-250215 (далі - договір № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року). Згідно умов вказаного договору банк приймає від вкладника грошові кошти у сумі 6700 доларів США на строк до 11 березня 2015 року за процентною ставкою 5,5 відсотків річних. Також між сторонами договору була укладена додаткова угода № 1 від 25 лютого 2015 року про внесення змін до п. 1.8 договору, який визначає порядок та зарахування коштів на вкладний депозитний рахунок. Вказаною додатковою угодою було передбачено, зокрема, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного або поточного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або шляхом перерахування з відкритого у банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу в банку в день укладення договору.

Фактичне зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_3 підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 46469168 від 25 лютого 2015 року.

Між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» 05 лютого 2015 року був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США № 009-03519-050215 (далі - договір № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року). Згідно умов вказаного договору банк приймає від вкладника грошові кошти у сумі 10820 доларів США на строк до 07 березня 2015 року за процентною ставкою 5,5 відсотків річних. Також між сторонами договору була укладена додаткова угода № 1 від 05 лютого 2015 року про внесення змін до п. 1.8 договору, який визначає порядок та зарахування коштів на вкладний депозитний рахунок. Вказаною додатковою угодою було передбачено, зокрема, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного або поточного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або шляхом перерахування з відкритого у банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу в банку в день укладення договору.

Фактичне зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_5 підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 45474389 від 05 лютого 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» був віднесений до категорії неплатоспроможних. У зв'язку з цим Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ТОВ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02 жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Зазначеним рішенням призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут та надалі вказаний Законом зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч. 1 ст. 27 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були включені до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивачі звернулися до Уповноваженої особи із заявами, у яких просили повідомити про причини не включення їх до зазначеного переліку.

Листами від 20 липня 2015 року № 05-3043533 (адресований ОСОБА_4.), від 22 липня 2015 року № 05-3045456 (адресований ОСОБА_3) та від 20 липня 2015 року № 05-3043625 (адресований ОСОБА_5.) позивачів було повідомлено про те, що операції щодо виплати за їхніми рахунками тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації.

У подальшому листами від 23 вересня 2015 року № 8821/267 (адресований ОСОБА_4.), від 17 листопада 2015 року № 05-3125745 (адресований ОСОБА_3) та від 17 листопада 2015 року № 05-3126495 (адресований ОСОБА_5.) Уповноважена особа повідомила, що договори банківського вкладу (депозиту) № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року є нікчемними правочинами відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважають, що Уповноважена особа протиправно не включила відомості про них до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з посиланням на нікчемність договору банківського вкладу, у зв'язку з чим звернулися до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «Дельта Банк» та позивачами були укладені договори банківського вкладу, а тому вони набули статусу вкладників та мають право на відшкодування гарантованої суми депозиту згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав доказів на підтвердження нікчемності вказаного правочинів.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як раніше зазначалося, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Перелік таких випадків наведений у ч. 4 ст. 26 вказаного Закону. Відповідно до вказаної норми права Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов'язань вкладника перед цим банком, в обсязі таких зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків.

Посилання на ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу не включення позивачів до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відсутні.

Єдиною підставою для не включення позивачів до вказаного переліку став висновок Уповноваженої особи про нікчемність договорів банківського вкладу (депозиту) № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року.

Як раніше зазначалося, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, передумовою для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами є наявність чинного договору, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та залишку коштів на рахунку на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Не включивши ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із зазначенням повної суми залишків на рахунках, Уповноважена особа фактично застосувала наслідки нікчемності правочину.

Колегія суддів вважає, що Уповноважена особа, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», має право не включити фізичну особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами посилаючись на нікчемність договору (правочину). Натомість, вкладник, договір із яким Уповноважена особа вважає нікчемним, може захистити свої права, які випливають із договору банківського вкладу, шляхом пред'явлення позову про визнання протиправними дій Уповноваженої особи, вчинених у зв'язку з визнанням відповідного договору нікчемним.

У такому випадку висновок про визнання судом нікчемності правочину є правовою оцінкою, яка має бути викладена у мотивувальній частині судового рішення.

Такий же підхід до вирішення адміністративних спорів, пов'язаних із застосуванням наслідків нікчемності правочину, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2008 року (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 2182152).

Таким чином, під час розгляду та вирішення даної справи необхідно перевірити обґрунтованість висновку Уповноваженої особи про нікчемність договорів банківського вкладу (депозиту) № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року.

Перевіряючи правомірність дій Уповноваженої особи щодо направлення позивачам повідомлень про нікчемність зазначених договорів, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Підстави, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначені у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року правочини (договори) за вкладами, які зазначені в додатку, є нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». До нікчемних договорів (правочинів) були віднесені також договори, укладені з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Така ж підстава недійсності правочинів зазначена в наказі ПАТ «Дельта Банк» від 16 вересня 2015 року № 813 та листах від 23 вересня 2015 року № 8821/267, від 17 листопада 2015 року № 05-3125745 та від 17 листопада 2015 року № 05-3126495.

Вказана норма права передбачає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» перед позивачами були визначені у договорах № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та передбачали відкриття і обслуговування вкладного (депозитного) рахунку, забезпечення збереження вкладу, а також повернення суми вкладу та виплату нарахованих процентів.

Зазначені договори не передбачали обов'язку банку здійснити платіж чи передати інше майно з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір є нікчемним, якщо містить умови, які зазначені у вказаній нормі права.

Натомість Уповноважена особа фактично посилається на те, що переваги (пільги), прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку надаються кредитору банку у зв'язку із фактом укладення договору банківського вкладу, а не з огляду на зміст окремих умов, які він містить.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/6992/15, зі змісту п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що він поширює свою дію на випадки, коли саме банк уклав з одним із кредиторів договір; на підставі такого договору у останнього виникають переваги (пільги) стосовно інших кредиторів банку; умови цього договору передбачають перерахування банком коштів або передачу майна банком такому кредитору. Однак, при укладенні договору позивачем не отримано жодних переваг від банку, банк не здійснив жодного платежу на користь позивача, а лише отримав кошти як вклад у банку.

Метою вказаної норми є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що підстава нікчемності правочинів, визначена п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», може бути застосована лише до тих договорів банківського вкладу, відповідно до умов яких встановлені певні переваги перед іншими вкладниками, зокрема, щодо строку, розміру відсотків та інших умов, які відрізняються від умов інших договорів вкладу та ставлять особу - вкладника у більш вигідне становище у порівнянні з іншими вкладниками.

Посилання на такі обставини у протоколі від 15 вересня 2015 року, наказі від 16 вересня 2015 року № 813 та листах від 23 вересня 2015 року № 8821/267, від 17 листопада 2015 року № 05-3125745 та від 17 листопада 2015 року № 05-3126495 - відсутні.

Обґрунтовуючи свій висновок про наявність підстав, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання договорів банківського вкладу (депозиту) нікчемними, відповідач посилалася на те, що кошти на рахунки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли з рахунку іншого клієнта банку - фізичної особи, на рахунку якого перебували кошти у розмірі, що перевищує граничну суму коштів, які підлягають відшкодуванню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У письмових запереченнях проти позову та апеляційній скарзі Уповноважена особа зазначає, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивачів, надійшли із рахунку іншого вкладника - ОСОБА_6 Сума коштів на рахунку такого вкладника у ПАТ «Дельта Банк» перевищує 200000 грн. 00 коп. У зв'язку з цим, у разі ліквідації банку, вона матиме право на повернення лише частини депозиту - у розмірі, що не перевищує гарантовану суму.

На думку Уповноваженої особи договори № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року були укладені в інтересах ОСОБА_6, які полягали у тому, щоб перерахувати частину коштів з її рахунку на рахунок ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, цим самим збільшивши суму коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за посередництва позивачів.

Також колегія суддів враховує, що за змістом протоколу від 15 вересня 2015 року та апеляційної скарги віднесення правочинів до категорії нікчемних Уповноважена особа пов'язує саме із необхідністю захистити інтереси Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Уповноважена особа також зазначає, що договори № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року були укладені в період дії постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Разом з тим, здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства було віднесене до ознак нікчемності правочину з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку», який набув чинності з 12 серпня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ч. 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Зазначені норми права вказують на те, що договір є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом, чинним на час укладення такого договору. У разі внесення змін до законодавства та розширення переліку підстав нікчемності правочину після укладення договору, правовий статус такого правочину не змінюється.

Суд встановив, що договори № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року були укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку».

Відповідно, такі договори не може бути віднесені до нікчемних з підстави, яка виникла після їх укладення.

Відтак, посилання Уповноваженої особи, як на підставу недійсності правочинів, на те, що ПАТ «Дельта Банк», будучи віднесений до категорії проблемних, уклав договори № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року з порушенням вимог постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

У зв'язку з цим ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також ОСОБА_6 не могли знати про встановлення обмежень щодо здійснення ПАТ «Дельта Банк» операцій із залучення вкладів. Відповідно, укладення договорів і перерахування коштів у період дії таких обмежень не може свідчити про намір зазначених осіб отримати переваги, прямо не встановлені для них законом.

Відтак, викладені в документах банку обставини не можуть бути підставами для висновку про нікчемності правочів - договорів № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року.

У письмових запереченнях проти адміністративного позову та апеляційній скарзі Уповноважена особа також посилається на те, що Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затвердженими рішенням Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» від 20 березня 2013 року зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Зазначена норма права вказує на те, що кошти у якості банківського вкладу (депозиту) можуть бути прийняті банком як безпосередньо від вкладника, так і від іншої особи для вкладника.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму врегульовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція).

Порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам і використання коштів за цими рахунками визначений у розділі 10 Інструкції.

Відповідно до абз. 2 п. 10.12 Інструкції на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Особливості зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи - резидента визначені у п. 10.19 Інструкції, який передбачає, що на такий рахунок зараховуються кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу.

Як раніше зазначалося, відповідно до п. 1.8 договорів № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року, з урахуванням додаткових угод, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного або поточного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або шляхом перерахування з відкритого у банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу в банку в день укладення договору.

Відповідно до платіжних доручень в іноземній валюті № 45414511 від 04 лютого 2015 року, № 46469168 від 25 лютого 2015 року та № 45474389 від 05 лютого 2015 року, кошти були зараховані на вкладні депозитні рахунки позивачів із рахунку резидента ОСОБА_6 Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Таким чином, спосіб зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок позивачів (внесення коштів на депозитний (вкладний) рахунок іншою особою, ніж вкладник) не суперечить вимогам закону та не свідчить про надання будь-якій особі переваг, прямо не встановлених законом.

Доводи Уповноваженої особи про те, що перерахування коштів з рахунку іншого вкладника на рахунки позивачів було здійснене з метою незаконного отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача та не підтверджені доказами.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 січня 2019 року у справі № 826/8911/15, у подібних правовідносинах. У вказаному судовому рішенні зазначено, що предметом розгляду і доведення у справі були фактичні обставини щодо наявності чи відсутності у відповідачів передбачених законом підстав для невключення позивача до переліку вкладників і відповідно правомірності в зв'язку з цим їх дій та бездіяльності. В той же час, встановлення дійсної належності отриманих на рахунок позивача коштів, фактів поділу великого вкладу з метою набуття права на його відшкодування за рахунок коштів Фонду, дотримання посадовими особами вимог щодо нерозголошення банківської таємниці, а також наявність в окремих осіб умислу на заволодіння державними коштами не були предметом розгляду у справі. Такі фактичні обставини підлягають самостійному доведенню і встановленню на підставі відповідних доказів, за участю усіх осіб, для яких встановлення таких обставин може мати значення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Уповноважена особа не надала доказів того, що договори № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року є нікчемним в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для не включення даних про ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу із зазначенням суми всіх залишків на рахунку.

Колегія суддів враховує, що у зв'язку з встановленням нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту) та на підставі наказу № 813 від 16 вересня 2015 року, Уповноважена особа здійснила списання з рахунків позивачів коштів, які надійшли згідно платіжних доручень в іноземній валюті № 45414511 від 04 лютого 2015 року, № 46469168 від 25 лютого 2015 року та № 45474389 від 05 лютого 2015 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» було здійснено відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року

Рішення виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку було прийняте від 02 жовтня 2015 року.

Списання коштів з рахунків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було здійснене відповідно до наказу № 813 від 16 вересня 2015 року, тобто майже через рік після виникнення у позивачів права на включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин внутрішні операції банку щодо списання коштів з рахунків позивачів не можуть бути підставою для відмови у захисті їхнього права на отримання відшкодування коштів за вкладами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення у частині зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відкритих у ПАТ «Дельта Банк», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково розглянув позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Уповноваженої особи з визнання нікчемними договорів № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року та скасування наказу № 813 від 16 вересня 2015 року щодо застосування наслідків цієї нікчемності до переказу грошових коштів на рахунки позивачів.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а, наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Правова природа згаданого наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним правочину за договором банківського вкладу (депозиту), відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Зазначені висновки обґрунтовані тим, що згідно із ч.ч. 1, 2, 10 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів АТ «Дельта Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення суду від 12 лютого 2018 року в частинах відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу № 813 від 16 вересня 2015 року та задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Уповноваженої особи з визнання нікчемними договорів підлягає скасуванню, а провадження у справі у цій частині - закриттю.

В іншій частині рішення суду від 12 лютого 2018 року є законним, обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги про його скасування не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року в частинах:

- відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування наказу № 813 від 16 вересня 2015 року щодо застосування наслідків нікчемності до переказу грошових коштів на рахунку позивачів;

- задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича з визнання нікчемним:

1) договору вкладу «Зростаючий» № 005-03519-250215 від 25 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта банк»;

2) договору вкладу «Лояльний» № 001-03519-040215 від 04 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта банк»;

3) договору вкладу «Зростаючий» № 009-03519-050215 від 05 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта банк» -

скасувати та прийняти нове рішення про закриття провадження у справі в цій частині.

В іншій частині Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.А. Губська

А.Ю. Коротких