Справа № 360/3442/18
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року справа №360/3442/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю:

позивача не зявився,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, довіреність від 07.02.2019 року № 1250/9/12-32-10-00-29,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 360/3442/18 (головуючий 1 інстанції Шембелян В.С., повний текст рішення складено 25 лютого 2019 року у приміщенні суду за адресою: просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом адвоката ОСОБА_2, який діє інтересах ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № -1214 від 22.03.2018 року, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року адвокат ОСОБА_2 (далі-представник позивача), який діє інтересах ОСОБА_4 (далі-позивач, ОСОБА_4І.) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі-відповідач, податковий орган), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, представник позивача просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма «Ф» ГУ ДФС в Луганській області № -1214 від 22.03.2018 року;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Луганській області щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 сум орендної плати за землю за період з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року в загальній сумі 78357,34 грн;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Луганській області внести зміни до інтегрованих карток з земельного податку та орендної плати позивача шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу (недоїмки) на загальну суму 78357,34 грн (а.с.77).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 22.03.2018 року № -1214 на суму 27313,42 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено за необгрунтованістю. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1233,40 грн (а.с. 102-106).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився в частині задоволення позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив частково скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що зміни, які були внесені до договору оренди землі № 208 від 06.07.2004 року зокрема, розмір орендної плати за землю та нормативно-правова оцінка земельної ділянки були погоджені обома сторонами договору та засвідчено печаткою органу місцевого самоврядування та підписами орендарів. Вважає, що державна реєстрація додаткових угод про внесення змін до договорів оренди землі податковим законодавством не вимагалася і не вимагається та згідно вимог податкового законодавства не є підставою для звільнення орендарів (платників податків) від сплати за землю, яка передбачена цими додатковими угодами до договорів оренди землі. Зазначає, що саме по собі недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог закону щодо форми договору не тягне за собою наслідків недійсності правочину, а тому додаткова угода № 2 від 18.06.2008 року є невідємною частиною договору від 06.07.2004 року № 208. Позивачем не надано як доказ судових рішень про визнання додаткової угоди № 2 від 18.06.2008 року недійсною, а відтак вона є дійсною в силу презумпції правомірності правочину, що передбачено ч. 1 ст. 204 ЦК України (а.с. 111-113).

Від представника позивача надійшла відповідь на апеляційну скаргу в якій зазначено, що на момент укладання додаткових угод до договору оренди землі № 208 від 6 липня 2004 року законодавство України вимагало реєстрації подібних правочинів як умову їх дійсності, а тому всі додаткові угоди до договору оренди землі № 208 від 6 липня 2004 року є нікчемними правочинами, як правочини, які не пройшли державну реєстрацію (а.с. 133-136).

У судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Суд, заслухав суддю доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відповіді на неї, встановив наступне.

06.07.2004 року між орендодавцем - Сєвєродонецькою міською радою та орендарем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі № 208, який зареєстрований у Сєвєродонецькому міському комплексному відділі Луганської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах за № 208 від 06.08.2004 року (а.с. 11-12).

Згідно з пунктом 1 договору від 06.07.2004 року орендодавець на підставі рішення сесії від 24.06.2004 року № 1395 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі промисловості (під будівлею арматурного відділення цеху великих блоків), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Заводська, 1-Р1.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,5146 га (пункт 2 договору). На земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна: капітальна одноповерхова будівля арматурного відділення цеху великих блоків та господарські споруди, а також інші обєкти інфраструктури: проходи, проїзди, площадки та земельні насадження (пункт 3 договору).

Згідно з пунктом 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 554532,96 грн.

Відповідно до пункту 8 договору його укладено на 25 років строком до 05.07.2029 року включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 9 вказаного договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 6099,86 грн на рік.

Пункт 13 цього договору передбачає нарахування пені за кожен день прострочення зобов'язання з орендної плати.

Додаткова угода № 2 від 18.06.2008 року до договору оренди землі № 208 від 06.07.2004 року підписана сторонами за договором: Сєвєродонецькою міською радою та орендарем ОСОБА_4 та ОСОБА_5, однак не містить відмітки про її державну реєстрацію (а.с.58).

Зазначена додаткова угода передбачає внесення змін до вказаного договору оренди землі в частині визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка за домовленістю сторін складає розмір 590040,36 грн, орендної плати в розмірі 23601,61 грн, яка складає 10,00% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, і має вноситися щомісячно в грошовій формі в розмірі 1966,80 грн щомісяця. Угода є невід'ємною частиною договору та діє з 01.01.2008 року.

Відповідно до розрахунку орендної плати (зворотній бік додаткової угоди) прийнятий для розрахунків орендної плати розмір відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки складає 4%, зазначений розрахунок містить підписи сторін за договором (а.с. 58 зворотній бік).

22.03.2018 року ГУ ДФС у Луганській області винесене податкове повідомлення рішення № -1214, яким позивачу донараховано податкове зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 27313,42 грн за податковий період 2018 рік (а.с. 9).

Також, у Додатку 61 ф. 3, а саме в повідомленні та квитанції за платежем орендна плата з фізичних осіб (код платежу 18010900) як борг зазначено суму 85458,87 грн. та пеня в розмірі 113,83 грн (а.с.9).

У розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2018 рік до оскарженого податкового-повідомлення рішення № -1214 зазначено (а.с.10): площа земельної ділянки 5146 кв. метрів; нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 08.05.2008 590040,36; прийнятий для розрахунку орендної плати розмір відсотків нормативно грошової оцінки земельної ділянки 4%.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (НГО)

590040,36 х 1,152 = 679726,49 грн (НГО) - за 2009 рік;

679726,49 х 1,059 = 719830,35 грн (НГО) - за 2010 рік;

719830,35 х 1,0 = 19830,35 грн (НГО) - за 2011-2014 роки;

719830,35 х 1,249 = 899068,11 грн (НГО) - за 2015 рік;

899068,11 х 1,433 = 1288364,60 грн (НГО) - за 2016 рік;

1288364,60 х 1,06 = 1365666,48 грн (НГО) - за 2017 рік;

1365666,48 х 1,0 = 1365666,48 грн (НГО) - за 2018 рік;

1365666,48 х 4% = 54626,66 грн (річна сума орендної плати за земельну ділянку розміром 5146 кв.м);

54626,66 / 2 = 27313,33 грн (річна сума орендної плати згідно додаткової угоди до договору оренди з кожного орендаря (платника).

Не погодившись з діями податкового органу, ОСОБА_4 в особі адвоката ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 67 Конституції України встановлений обовязок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. З приписів статті 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України встановлюється система оподаткування, податків і зборів.

Підпунктом 4.1.1 п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі ПК України) визначено, що кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Згідно до пп.16.1.3. п.16.1. ст. 16 ПК України платник податків зобовязаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

З приписів пп. 54.3.1. п.54.3. ст.54 ПК України вбачається, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення обєктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Згідно до абзацу 1 п. 286.5. ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (п.58.1. ст.58 ПК України).

Абзац 1 пункту 287.5. статті 287 ПК України визначає, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Зі змісту ст. 288 ПК України вбачається, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Пунктом 288.4. статті 288 ПК України встановлено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Відповідно до п. 288.5. ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.

Разом з тим, стаття 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-XIV (далі-Закон № 161-XIV) визначає, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч. 1 ст. 21 Закону № 161-XIV).

Відповідно до ст. 5 Закону № 161-XIV орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Приписи частини 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року № 2269-XII передбачають, що орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 виходив з того, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки підлягає обовязковій державній реєстрації, а оскільки докази проведення державної реєстрації додаткової угоди № 2 від 18.06.2008 року до договору оренди землі від 06.07.2004 року № 208 сторонами не надані і судом не встановлені, зазначена додаткова угода не може вважатися вчиненою (укладеною), а тому у податкового органу не було підстав для її врахування при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначено розмір податкового зобовязання з орендної плати за землю за 2018 рік.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає вказаний висновок помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст. 205 ЦК України).

Статтею 14 Закону № 161-XIV визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, його типова форма затверджується Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин норми Закону № 161-XIV не містять обовязкових вимог до нотаріально посвідченої форми договору оренди землі.

З приписів ч. 2 ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд зазначає, що додаткова угода № 2 від 18.06.2008 року до договору оренди землі № 208 від 06.07.2004 року підписана уповноваженими на те сторонами, зокрема громадянином ОСОБА_4

Отже, зміни, які були внесені до договору оренди землі № 208 від 06.07.2004 року, зокрема, розмір орендної плати за землю та нормативно-правова оцінка земельної ділянки були погоджені обома сторонами договору та засвідчено печаткою органу місцевого самоврядування та підписами орендарів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Суд зазначає, що норми Закону № 161-XIV в редакції яка діяла на дату укладання додаткової угоди до договорів зокрема стаття 20 Закону вимагала тільки державну реєстрацію договорів оренди землі. Разом з тим, як вже зазначалось, Законом № 161-XIV не вимагалась обовязкова державна реєстрація додаткових угод про внесення змін до договорів оренди землі.

Таким чином, обовязкових вимог щодо державної реєстрації змін до договору оренди землі, що стосуються зміни орендної плати за землю, а ні Законом № 161-XIV, а ні нормами Цивільного кодексу України не встановлено.

Зі змісту п. 35 договору від 06.07.2004 року № 208 вбачається, що зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін, при цьому, у договорі не зазначено про необхідність державної реєстрації змін до договору, а також необхідність дотримуватися нотаріальної форми при внесенні змін до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами частин 1, 2 та 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, додаткова угода № 2 від 18.06.2008 року є невідємною частиною договору від 06.07.2004 року № 208, на підставі якої і мав проводитися розрахунок суми податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб.

Підпунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що рішення суду прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 360/3442/18 за позовом адвоката ОСОБА_2 який діє інтересах ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.03.2018 року № -1214, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 360/3442/18 скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову адвоката ОСОБА_2 який діє інтересах ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № -1214 від 22.03.2018 року, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Повний текст постанови складений та підписаний 24 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_6