Справа № 520/9219/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р.Справа № 520/9219/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шутової А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.12.18 року по справі № 520/9219/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №6082 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що наказ Головного управління ДФС у Харківській області №6082 від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки не містить посилання на підставу для призначення та проведення фактичної перевірки, а саме не зазначено, яка саме інформація стала підставою для видачі наказу (номер реєстрації вхідної документації та стислий виклад змісту обставин, які свідчать про необхідність перевірки саме в порядку пп. 80.2.2, 80.2.5, 80.2.7, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України тощо).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування наказу - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ № 6082 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 17 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області з метою здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, на підставі п.п.80.2.5, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України винесено наказ № 6082 "Про проведення фактичної перевірки" ФОП ОСОБА_3.

20 серпня 2018 року ГУ ДФС у Харківській області сформовано направлення на проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 № 2050, 2051, 2052, 2053.

20 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області здійснено вихід за податковою адресою платника податку для проведення фактичної перерірки.

Представником ФОП ОСОБА_3 не допущено фахівців контролюючого органу до проведення вказаної перевірки, про що складено акт від 20.08.2018 № 6441/20-40-13-14-08/.

Не погоджуючись із наказом Головного управління ДФС у Харківській області № 6082 від 17.08.2018, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності у Головного управління ДФС у Харківській області підстав для прийняття оскаржуваного наказу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підстави для проведення фактичної перевірки визначені в пункті 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 80.2.2, 80.2.5, та 80.2.7, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Отже, з наведених норм, вбачається, що необхідною підставою для прийняття наказу на проведення такої перевіркі є фактична наявність та/або фактичне отримання контролюючим органом вказаної у цих нормах Податкового кодексу України інформації.

Відповідно до абзацу 3 п. 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються, зокрема, підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Згідно з пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав передбачених цим пунктом.

Колегія суддів зауважує, що оцінка правомірності наказу про проведення фактичної перевірки, повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки.

З матеріалів справи, а саме з тексту копії наказу від 17.08.2018 № 6082 вбачається, що у ньому міститься лише посилання на пп. 80.2.2., 80.2.5. та 80.2.7. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, та не відображено, яка саме інформація, що фактично наявна та/або фактично отримана контролюючим органом та відповідає вимогам пп. 80.2.2., 80.2.5. та 80.2.7. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, стала підставою для його прийняття.

Отже, в оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на наявність конкретної інформації, що відповідає приписам Податкового кодексу України, як підстави призначення перевірки, окрім посилання на норми, що регулюють питання про те, яка інформація може бути підставою для призначення перевірки.

Таким чином, з цим з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену Податкового кодексу України підставу для призначення фактичної перевірки позивача та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття спірного наказу, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою, що свідчить про невідповідність наказу № 6082 від 17.08.2018 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 18.05.2018 у справі № 813/3977/16.

Щодо доводів відповідача, стосовно того, що однією з передумов для призначення фактичної перевірки позивача відповідно до пп. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України стало отримання супровідного листа прокуратури Харківської області від 24.04.2018 № 04/5-73-18 із заявою гр. ОСОБА_4, колегія суддів зазначає наступне.

З копії заяви, яка надійшла до відповідача від прокуратури Харківської області від 24.04.2018 № 04/5-73-18, вбачається, що вказана заява не містить даних, що могли б ідентифікувати особу ОСОБА_4, зокрема, адреса, підпис, прізвище, ім'я по батькові заявника. Крім того, наслідки надходження до відповідних органів анонімних заяв, передбачені та мають бути застосовані такими органами згідно з приписами чинного законодавства.

Відповідно до пп. 1.2.2., п. 1.2. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 року № 22 зі змінами внесеними наказом від 23.06.2018 року № 398, при організації проведення документальної позапланової або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства.

Матеріали справи містять копію доповідної записки на ім'я начальника ГУ ДФС у Харківській області щодо розгляду заяви гр. ОСОБА_4, та пропозицією здійснити без попередження платника податків фактичну перевірку його діяльності за наявності підстав визначених пп. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України.

За наслідками розгляду цієї доповідної записки керівником контролюючого органу прийнято наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, за № 4097 від 07.06.2018 з підстав, передбачених саме п. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України.

З наведеного вбачається, що ГУ ДФС у Харківській області при прийнятті наказів про проведення фактичних перевірок позивача використано одну і ту ж інформацію, що не оспорюється відповідачем.

Тобто, контролюючим органом повторно був виданий інший наказ та було призначено повторну фактичну перевірку позивача з тих самих підстав, що не передбачено приписами Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ №6082 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, є протиправним.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оскаржуваного наказу №6082 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі № 520/9219/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі № 520/9219/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 26.04.2019 року