Справа № 160/8553/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8553/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (суддя Лозицька І.О., повний текст складено 27.02.2019р.) по справі №160/8553/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №-1612 від 05.07.2018р., прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Полтавській області, якими визначено податкові зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік.

Підставами позову фактично визначено те, що позивач не є користувачем земельної ділянки на підставі укладено договору оренди, у звязку з чим у контролюючого органу були відсутні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобовязання саме з орендної плати з фізичних осіб.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та Чутівською селищною радою у 2010 році був укладений договір оренди земельної ділянки. відносно якої відповідачем визначено спірні грошові зобовязання. Надаючи оцінку аргументам позивача щодо відсутності договірних відносин у 2018 році, суд першої інстанції виходив із умов договору, яким визначено підстави для його продовження після спливу строку, на який він був укладений. З цього приводу суд вказав на те, що оскільки після спливу дії договору оренди позивач земельну ділянку орендодавцю не повернув та продовжував нею користуватися, то у нього наявний обовязок по сплаті орендної плати.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення з огляду на наявність чинного договору оренди земельної ділянки. Позивач вказує на те, що до закінчення терміну дії зазначеного договору, позивач 11.09.2015 надіслав Чутівській селищній раді листа з пропозицією продовжити строк дії договору на тих самих

умовах. У 2016 році він отримав від Чутівської селищної ради проект додаткової угоди до договору про продовження дії договору, але на інших умовах в частині розміру орендної плати 11164,01 грн. Не погодившись із новими умовами договору, зазначену додаткову угоду позивач не підписав. За наведених обставин позивач вважає, що, оскільки між ним та Чутівською селищною радою не було досягнуто згоди щодо зміни істотної умови договору оренди (розміру орендної плати), то суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про продовження дії договору після спливу строку, на який він був укладений.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість. Позиція відповідача фактично ґрунтується на тому, що у відповідності до вимог Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Оскільки позивач є користувачем земельною ділянкою, на підставі укладеного договору оренди, то він має обовязок здійснювати плату за користування земельною ділянкою у формі орендної плати. Відносно аргументів позивача про те, що строк дії договору оренди сплив та його дію не було продовжено у встановленому порядку, відповідач вказує на те, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки позивач земельну ділянку не повернув та продовжує нею користуватися, у звязку з чим має обовязок по сплаті орендної плати.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 10 серпня 2010 р. між Чутівською селищною радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки на 5 років за адресою: Полтавська область, смт. Чутове, вул. Набережна, 3 (надалі - Договір).

Відповідно до п.8 Договору договір укладено на 5 років.

Вказаний договір зареєстрований у Чутівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 13.10.2010р. за №18.

У зв'язку із закінченням 13.10.2015 дії Договору, позивач надіслав до Чутівської селищної ради листа від 11.09.2015 з пропозицією продовжити строк дії Договору на таких самих умовах.

У 2016 році позивач отримав від Чутівської селищної ради проект Додаткової угоди до Договору, за яким позивачу запропоновано продовжити дію Договору, але на інших умовах: розмір орендної плати складав - 11 164,01 грн.

Додаткова угода до Договору позивачем не була підписана.

На виконання п.288.1 ст.288 ПК України Чутівською селищною радою до Чутівського відділення Карлівської ОДПІ надано Перелік орендарів, з якими укладено договори оренди землі державної або комунальної власності на території Чутівської селищної ради вх.№47/9 від 31.09.2017. В даному переліку за №27 визначено позивача, як платника орендної плати за землю, із сумою річної плати 11833,85 грн.

На підставі вказаного переліку, на виконання п.286.5 ст.286 ПК України, ГУ ДФС у Полтавській області позивачу проведено нарахування орендної плати за землю в сумі 11833,85грн. за 2018 рік та винесено податкове повідомлення-рішення від 05.07.2018 №-1612.

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

З наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст..206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Згідно із пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Отже, плата за землю здійснюється у формі земельного податку або орендної плати, в залежності від підстав їх використання.

У відповідності із п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки).

У спірному випадку відповідачем визначено грошове зобовязання, як плату за користування земельною ділянкою, у формі орендної плати.

Згідно із п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст.288 ПК України), а обєктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України).

Таким чином, обовязковою умовою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до ст..13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ст..19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

У відповідності із ст..31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно із ст..34 Закону України «Про оренду» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Таким чином, до наслідків припинення договору оренди землі законодавцем не віднесено того, що у разі не повернення земельної ділянки, після спливу дії договору оренди, орендар має обовязок сплачувати орендну плату, яка визначалася договором оренди.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що строк дії договору оренди від 10 серпня 2010 року, який був укладений між позивачем та Чутівською селищною радою, з урахуванням дати його державної реєстрації, сплив 13.10.2015р., а отже в силу положень ст..31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі є припиненим.

Таким чином, станом на час прийняття оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення, у контролюючого органу не існувало правових підстав для нарахування орендної плати за землю, які визначені п.288.1 ст.288 ПК України.

Щодо аргументів відповідача, з якими фактично погодився суд першої інстанції, про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 33 Закону України Про оренду землі (в редакції, яка діяла на час закінчення терміну дії договору передбачалось, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю аправляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Встановлені обставини у цій справі свідчать про те, що позивач направив орендодавцю пропозицію про продовження дії договору на тих саме умовах. Орендодавець, у свою чергу, запропонував нові умови договору оренди в частині орендної плати. Позивач не підписав додаткову угоду, не погодившись тим самим із новими умовами договору. Крім того, пропозиція продовження дії договору на нових умовах є фактичною зміною умов договору і такі зміни, як передбачено статтею 654 Цивільного кодексу України, мають бути оформлені у тій же формі, що і договір, тобто письмово.

За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що договір оренди земельної ділянки не був поновлений ані на тих саме умовах, що ним передбачались, оскільки орендарем була зроблена пропозиція про інший розмір орендної плати, ані на нових умовах, оскільки позивачем, як орендодавцем, додаткова угода не була підписана.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність нарахування контролюючим органом позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою.

В той же час, суд апеляційної інстанції вважає з необхідне зазначити те, що відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки (за наявності обставини фактичного користування земельною ділянкою під належним на праві власності нерухомим майном) не позбавляє власника нерухомого майна від обовязку зі сплати земельного податку на підставі Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному зясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

У звязку із задоволення позову, у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на загальну суму 1762,01грн. (за подання позову 704,80грн., за подання апеляційної скарги 1057,21грн).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі №160/8553/18 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення №-1612, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Полтавській області визнати неправомірним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1762,01грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст.329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 23.04.2019р.

Повне судове рішення складено 24.04.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк