Справа № 216/143/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 216/143/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року (суддя 1-ї інстанції Жукова Є.О.) в адміністративній справі №216/143/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії.

У позові просив визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради нарахувати та виплатити позивачу одноразову компенсацію при настанні інвалідності II групи, що є різницею між виплатою III групи інвалідності та II групи інвалідності у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати - протиправною, та такою, що порушує його права; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради нарахувати та виплатити позивачу одноразову компенсацію при настанні інвалідності II групи, що є різницею між виплатою III групи інвалідності та II групи інвалідності згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду II групи - у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати з відрахуванням суми у сумі, яка отримана - 48000 грн.; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради одноразову компенсацію при настанні інвалідності II групи, що є різницею між виплатою III групи інвалідності та II групи інвалідності згідно ст.» як інваліду II групи - у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати з відрахуванням суми у сумі, яка отримана - 48000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат. 12.11.2008 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 07.08.2017 року - ІІ групу інвалідності, у зв'язку з чим відповідач повинен виплати йому компенсацію у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати, що є різницею між виплатою ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності. 25.09.2017 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової компенсації при настанні інвалідності в розмірі 48 000 грн.(3200 грн.*15), однак листом від 05.10.2017 року отримав відмову.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом війни ІІ групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серія Є №046554 від 07.08.2017р. (а.с. 8).

З 05.01.1998р. позивачу була встановлена інвалідність ІІІ групи, а з 07.08.2017 року - інвалідність ІІ групи (безстроково) внаслідок захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 6-8).

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.02.2018р. №1674 позивачу в жовтні 2017 року нарахована, в листопаді 2017 року виплачена різниця в компенсаціях при встановленні 2 групи інвалідності у розмірі 94,80 грн. як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії 2-ої групи інвалідності (а.с.31).

22.09.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити різницю компенсацію (між ІІІ і ІІ групи інвалідності) при настанні ІІ групи інвалідності 07.08.2017р. у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, а саме 48 000 грн., відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(а.с.9).

Листом від 02.10.2017 року № М-567 відповідач повідомив позивача, що останньому в серпні 2017 року була встановлена ІІ група інвалідності. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", у вересні 2017 року призначена різниця у компенсаціях у розмірі 94,80 грн. як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії ІІ групи інвалідності (а.с.10).

Позивач вважаючи таку відмову неправомірною звернувся до суду із зазначеним позовом.

Спірним є питання, що у зв'язку із встановленням позивачу інвалідності вищої групи, право позивача на отримання різниці у компенсаціях в розмірі, встановленому статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведена правомірність визначення розміру виплаченої позивачу компенсація при настанні інвалідності ІІ групи, що є різницею між виплатою ІІІ та ІІ групи, та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд доходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 48 Закону №796-ХІІ, що була чинною на момент встановлення позивачеві інвалідності, було передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах:

- інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат;

- інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат;

- інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат;

- дітям-інвалідам - 10 мінімальних заробітних плат;

- сім'ям, які втратили годувальника, - 60 мінімальних заробітних плат;

- батькам померлого - 30 мінімальних заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Розміри одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи,були визначені Постановою КМУ №836 від 26.07.1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивачу з 07.08.2017 року встановлено інвалідність ІІ групи (безстроково) внаслідок захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У вересні 2017р. позивач звернувся до відповідача щодо нарахування і виплати різниці компенсації (між ІІІ і ІІ групи інвалідності) при настанні ІІ групи інвалідності 07.08.2017р. у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, а саме 48 000 грн., відповідно до ст. 48 Закону №796.

Так, відповідно до статті 48 Закону №796-ХІІ у редакції Законів України від 21.04.2016 №1339-VIII та від 06.06.2017 №2082-VIII, одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім'ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 48 Закону №796-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 26.10.2016 №760 затвердив Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі - Порядок №760).

Пунктом 2 Порядку №760 передбачено, що одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Згідно з п. 4 Порядку №760 одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відповідно до п. 5 Порядку №760, у разі встановлення вищої групи інвалідності особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, особам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, виплачується різниця одноразової компенсації.

Таким чином вказаною нормою регламентований порядок виплати різниці одноразової компенсації у разі встановлення вищої групи інвалідності.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №285 установлено, що інвалідам II групи виплата одноразової компенсації, передбаченої статтею 48 Закону №796-ХІІ, здійснюється у розмірі 284,40 грн., інвалідам ІІІ групи 189,60грн.

Судом встановлено, що відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №285 , визначено різницю між виплатою ІІІ групи інвалідності та ІІ групи інвалідності в сумі 94,80 грн. (ІІ групи - 284,40 грн.; ІІІ групи 189,60 грн.) та здійснено виплату.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 у справі № 3-рп/2012, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Оскільки Закони України від 21.04.2016 №1339-VIII та від 06.06.2017 №2082-VIII, якими статтю 48 Закону №796-ХІІ викладено у новій редакції, за змістом якої повноваження щодо визначення порядку виплати і розміру одноразової грошової компенсації за шкоду здоров'ю були делеговані Кабінету Міністрів України неконституційними не визнавались, відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства здійснено виплату різниці одноразової компенсації при встановленні вищої групи інвалідності.

Суд також не погоджується з доводами позивача з приводу того, що одноразова грошова компенсація має виплачуватись на підставі статті 48 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла на момент встановлення йому інвалідності.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі втілено у змісті частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так законодавством, діючим на момент звернення позивача з відповідною заявою про виплату компенсації та на момент розгляду даної справи судом встановлений такий її розмір, який фактично вже отриманий позивачем.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року в адміністративній справі №216/143/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання відмови протиправною та зобов'язати вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва