Справа № 200/4337/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 р. Справа№200/4337/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хохленкова О.В., при секретарі судового засідання Проніна Д.С., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконними дії та зобовязання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконними дії та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Рішенням № 72 від 27.02.2019 року відповідачем було відмовлено позивачу в зарахуванні довідок, зазначивши при цьому, що довідки від 20.11.2018 року № 26100-1977, від 25.12.2018 року № 23- 4378-67/40, № 23-4379-67/40, № 23-4380-67/40, архівні копії наказу про результати проведення атестації робочих місць від 30.01.2000 року № 28 та додаток, архівну копію особової картки, архівну довідку про перейменування від 25.12.2018 року № 23-4378/3-67/40, довідку від 21.12.2018 року № 23-4346-67/40, від 21.12.2018 року 23-4347-67/40, № 23-4346/1-67/40, табеля спуску і виїзду від 16.01.2019 року № 7/34, від 17.01.2019 року № 7/35, довідки про стаж роботи від 17.01.2019 року № 7/36, від 25.12.2018 року № 10/10, довідки про підземні спуски від 25.12.2018 року № 10/11, 10/12, довідку про заробітну плату від 07.02.2019 року № 179, копію наказу від 01.06.2004 року № 60/к, видані на непідконтрольній території, тому не можуть бути враховані при призначенні пенсії, тому що вони потребують перевірки, а оскільки архіви підприємства знаходяться на території, непідконтрольній українській владі, тому перевірити достовірність наданої інформації не має можливості. Крім того, відповідач у своєму Рішенні № 72 від 01.03.2019 року також зазначив, що довідки про стаж роботи від 27.05.2015 року № 21/66, від 29.05.2015 року № 21/70, з ВП «Шахта Північна», довідка від 25.07.2014 року № 01-02/554 з ТОВ «ОП Шахтоуправління Благовіщенське», довідки про заробітну плату від 10.08.2014 року № 285/11, від 27.05.2015 року № 21/67 видані більш ранньою датою та потребують перевірки, не вказуючи при цьому якої саме перевірки потребують надані позивачем документи, та в який строк зазначені документи будуть розглянуті і яким чином це вплине на розмір пенсії позивача. На підставі зазначеного, відповідач вважає за неможливе прийняти до уваги надані позивачем документи, оскільки місто Макіївка, Шахтарськ, щ території яких знаходяться архіви ВП «Шахта Північна» і ТОВ «ОП Шахтоуправління Благовіщенське» на яких позивачу видані вищезазначені документи, відносяться до міст, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, посилаючись при цьому на розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» Таким чином, усі документи, видані на непідконтрольній українській владі території, вважаються недійсними. А отже, усі свідоцтва, довідки, та інші документи, навіть ті, на яких стоїть українська печатка, на території України вважаються недійсними та не мають сили. Таким чином, відповідач не прийняв до уваги відповідні довідки, які позивач надав для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. Згідно запису у трудовій книжці, з 1990 року позивач був прийнятий на роботу згідно наказу № 412/к в якості підземного горно робочого з повним робочим днем на шахті «ВП Північна», що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, дало йому право на пільговий стаж, згідно Списку № 1 розділом № 1 пункт № 1 вказаної Постанови КМУ № 162 і відповідну пенсію, оскільки він усі роки пропрацював на підземних роботах. Цей факт підтверджується не тільки записами у трудовій книжці позивача, а й копіями довідок які надали підприємства, де працював позивач, відповідач, всупереч нормам діючого законодавства не надав відповідної оцінки цим документам, зазначивши при цьому, що вказані довідки неможливо взяти до уваги при визначенні розміру пенсії, оскільки, архіви підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території, тому перевірити достовірність інформації немає можливості. Позивач вважає такі дії протиправними та такими, що порушує конституційні права. Просив суд визнати незаконними дії Великоновосілківського об'єднаного Управління ПФУ в Донецької області та скасувати рішення № 72 від 27.02.2019 року в частині відмови в зарахуванні довідок при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язати Великоновосілківське об'єднане Управління ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1, з урахуванням висновків суду та відповідних довідок про стаж роботи та заробітну плату.

Ухвалою суду від 28 березня 2019 року суд відкрив провадження по справі, призначивши до розгляду на 22 квітня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19 квітня 2019 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував наступним. При розгляді документів наданих позивачем до заяви про призначення пенсії за віком згідно п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», управлінням було встановлено, що довідки від 20.11.2018 року за № 26100-1977, від 25.12.2018 року за № 23-4378-67/40, № 23-4379-67/40, № 23-4380-67/40, архівні копії наказу про результати проведення атестації робочих місць від 30.01.2000 за № 28 та додаток, архівна копія особової картки, архівна довідка про перейменування від 25.12.2018 року за № 23-4378/3-67/40, довідка від 21.12.2018 року за № 23-4346-67/40, від 21.12.2018 року за № 23-4347-67/40, № 23-4346/1-67/40, табеля спуску і виїзду від 16.01.2019 року за № 7/34, від 17.01.2019 року за № 7/35, довідки про стаж роботи від 17.01.2019 року за № 7/36, від 25.12.2018 року за № 10/10, довідки про підземні спуски від 25.12.2018 року за № 10/11, 10/12, довідка про заробітну плату від 07.02.2019 року за № 179, копія наказу від 01.06.2004 року за № 60/к видані на непідконтрольній території.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Макіївка, на території якого знаходяться підприємства, якими позивачу видані вищенаведені довідки, відноситься до міст, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

В пунктах 1-3 ст. 9 Закону України №1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказаний загальний принцип оцінки документів, виданих на тимчасово окупованій території. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України. їх посадові за службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом і будь-який акт, виданий вказаними органами є недійсним та не створює правових наслідків. Таким чином, усі документи, видані на непідконтрольній українській владі території, вважаються недійсними. А отже, всі свідоцтва, довідки та інші документи, навіть ті, на яких стоїть українська печатка, на території України вважаються недійсними та не мають сили.

Оскільки підприємства не пройшли перереєстрацію на території України управління не має права враховувати довідки від 20.11.2018 року за № 26100-1977 від 25.12.2018 року за № 23-4378-67/40, №23-4379-67/40, № 23-4380-67/40, архівні копії наказу про результати проведення атестації робочих місць від 30.01.2000 року за № 28 та додаток, архівну копію особової картки, архівну довідку про перейменування від 25.12.2018 року за № 23-4378/3-67/40, довідку від 21.12.2018 року за № 23-4346-67/40, від 21.12.2018 року за № 23-4347-67/40, № 23-4346/1-67/40, табелі спуску і виїзду від 16.01.2019 року за № 7/34 від 17.01.2019 року за № 7/35, довідки про стаж роботи від 17.01.2019 року за № 7/36, від 25.12.2018 року за № 10/10, довідки про підземні спуски від 25.12.2018 року за № 10/11, 10/12, довідку про заробітну плату від 07.02.2019 року за № 179, копію наказу від 01.06.2004 року за № 60/к при призначені пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо довідки про стаж роботи від 27.05.2015 за № 21/66, від 29.05.2015 за № 21/70 з ВП «Шахта Північна», довідки від 25.07.2014 за № 01-02/554 з ТОВ «ОП Шахтоуправління Благовіщінське», довідки про заробітну плату від 10.08.2014 за № 285/11, від 27.05.2015 за № 21/67 видані більш ранньою датою порівняно з датою звернення до управління з заявою про призначення пенсії. Цей факт ставить під сумнів відповідність інформації, наведеної в довідках. Згідно п.3 ст.44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 2 статті 64 Закону України №1058 передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі,

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Макіївка та м. Шахтарськ, на території яких знаходиться архіви ВП «Шахта Північна» та TOB «ОП Шахтоуправління Благовіщінське» увійшли до міст, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Таким чином, управління не має можливості здійснити перевірку достовірності інформації, наведеної в довідках про стаж роботи від 27.05.2015 за № 21/66, від 29.05.2015 за № 21/70 з ВИ «Шахта Північна», довідці від 25.07.2014 за № 01-02/554 з ТОВ «ОП Шахтоуправління Благовіщінське», довідках про заробітну плату від 10.08.2014 за № 285/11 від 27.05.2015 за № 21/67, з причини знаходження архівів підприємств, що їх видали на території непідконтрольній українській владі.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВА 804105, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації, згідно паспортних даних: Донецька область, м. Макіївка, вул. Первомайська, буд. 24.

25 лютого 2019 року позивач взятий на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить довідка № 1443- від 25.02.2019 року. Довідка є чинною та на момент розгляду справи не скасована (доказів її скасування сторонами до суду не надано).

25 лютого 2019 року ОСОБА_1, звернувся до Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою щодо врахування при призначені пенсії за віком згідно п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідних довідок на підтвердження свого права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 72 від 27 лютого 2019 року позивачу відмовлено в зарахуванні довідок. В обґрунтування відмови зазначено, що довідки про стаж роботи від 27.05.2015 за № 21/66, від 29.05.2015 року за № 21/70 з ВП Шахта Північна, довідка від 25.07.2014 року за № 01-02/554 з ТОВ «ОП Шахтоуправління Благовіщенське», довідки про заробітну плату від 10.08.2014 року за № 285/11, від 27.05.2015 року за № 21/67 видані більш ранньою датою та потребують перевірки. Виписка з особових рахунків у заробітній платі відсутня.

Довідки від 20.11.2018 року за № 26100-1977, від 25.12.2018 року за № 23-4378-67/40, № 23-4379-67/40. № 23-4380-67/40, архівні копії наказу про результати проведення атестації робочих місць від 30.01.2000 року за № 28 та додаток, архівна копія особової картки, архівна довідка про перейменування від 25.12.2018 року за № 23-4378/3-67/40, довідка від 21.12.2018 року за № 23-4346-67/40, від 21.12,2018 року за № 23-4347-67/40, № 23-4346/1-67/40, табеля спуску і виїзду від 16.01.2019 року за № 7/34, від 17.01.2019 року за № 7/35, довідки про стаж роботи від 17.01.2019 року за № 7/36, від 25.12.2018 року за № 10/10, довідки про підземні спуски від 25.12.2018 року за № 10/11, 10/12, довідка про заробітну плату від 07.02.2019 року за № 179, копія наказу від 01.06.2004 за № 60/к видані непідконтрольною територією.

Відповідно до трудової книжки позивача серії БТ-ІІ № 4546070, зазначено наступне, 19 лютого 1990 року ОСОБА_1, був прийнятий учнем підземного гірника ДП «Макіїввугілля» ВП «Шахта «Північна» та 07 серпня 1995 року був звільнений за власним бажанням, 28 липня 1997 року був прийнятий на посаду підземний гірник ДП «Макіїввугілля» ВП «Шахта «Північна» та 03 травня 2000 року був звільнений за власним бажанням. 24 вересня 2008 року був прийнятий підземним гірником 3 розряду з повним робочим днем під землею на ТОВ «Орендне підприємство Шахтоуправління Благовіщенське» та 30 червня 2010 року був звільнений за власним бажанням.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною пятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Таким чином, судом встановлено рішення відповідача № 72 від 27 лютого 2019 року про відмову в зарахуванні довідок не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1536,80 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконними дії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та скасувати рішення № 72 від 27 лютого 2019 року в частині відмови в зарахуванні довідок при призначені пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобовязати Великоновосілківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду та відповідних довідок про стаж роботи та заробітну плату.

Стягнути з Великоновосілківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) суму судового збору в розмірі 1536 ( одна тисяча пятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 24 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної

сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Хохленков О.В.