Справа № 240/119/19
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 квітня 2019 року м. Житомир справа № 240/119/19

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Черноліхова С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Центрального регіону України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:
- визнати протиправною відмову заступника військового прокурора Центрального регіону України № 11/847 від 20.11.2018 у зарахуванні ОСОБА_1 періоду навчання в Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року до загальної вислуги років;
- зобов`язати Військову прокуратуру Центрального регіону України зарахувати до загальної вислуги років період навчання у Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року проходив навчання у Київському військовому ліцеї. З 16 червня 2001 року по даний час проходить військову службу в органах військової прокуратури. Вказує, що до вислуги років період навчання у Київському військовому ліцеї йому не зараховано, тому звернувся із відповідним листом до Військової прокуратури Центрального регіону України. Проте, 20 листопада 2018 року відповідачем відмовлено у задоволенні вимог з наступних підстав: Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено вичерпний перелік видів військової служби і такого виду служби як навчання у ліцеях, не містить; вказаний Закон в редакції 1999 року не містить норми, яка передбачає, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військового навчального закладу (військового ліцею); ОСОБА_1 на час вступу до ліцею не досягнув 18-річного віку для отримання статусу військовослужбовця, як це передбачено ч.1 ст.15 Закону. Вважає таку відмову протиправною, оскільки: Київський військовий ліцей відноситься до системи військової освіти Міністерства оборони України; на час вступу до ліцею діяла норма п.3 ч.1 ст.24 Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, згідно якої, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею) і ця редакція має застосовуватись до спірних правовідносин у відповідності до конституційного принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ст.58 Конституції України). З огляду на наведене, просить зобов`язати Військову прокуратуру Центрального регіону України зарахувати до загальної вислуги років період навчання у Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року.
Ухвалою суду від 25.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі і призначено судове засідання на 19.03.2019.
19.03.2019 судове засідання відкладено на 04.04.2019 у зв`язку із клопотанням представника відповідача.
04.04.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.04.2019.
Ухвалою від 09.04.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд перейшов у письмове провадження по даній справі.
25.03.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника військової прокуратури Центрального регіону України, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що нова редакція статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка набрала чинності 31.07.1999, вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Крім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 "Про реформу системи військової освіти" Київський військовий ліцей був створений з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, а тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі. Також, позивач зарахований на навчання до ліцею у п`ятнадцятирічному віці, в той час як необхідною умовою прийняття на військову службу є досягнення громадянином України повноліття. З урахуванням наведеного, правових підстав для зарахування до вислуги років ОСОБА_1 періоду навчання у Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року, немає.
Позивач, у клопотанні від 09.04.2019 про проведення розгляду справи у письмовому провадженні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що з 24.07.1996 по даний час ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України.
Відповідно до наказу начальника Київського військового ліцею № 96 від 24.08.1994 ОСОБА_1 зараховано на навчання в Київський військовий ліцей.
Згідно наказу начальника Київського військового ліцею № 74 "Про випуск ліцеїстів" позивач закінчив навчання в Київському військовому ліцеї 14.06.1996.
З метою зарахування до вислуги років періоду навчання в Київському військовому ліцеї з 04.08.1994 по 14.06.1996, позивач подав рапорт до Військової прокуратури Центрального регіону України.
Листом від 20.11.2018 №11/847 вих.18, відповідач відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні зазначеного періоду до вислуги років. Мотивами відмови слугувало наступне:
- статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ встановлено вичерпний перелік видів військової служби, який такого виду військової служби, як навчання у ліцеях (з посиленою військово-фізичною підготовкою) не містить;
- на час звернення із вимогою про зарахування до вислуги років періоду навчання в ліцеї, ст.24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу в редакції, яка визначала, що початком перебування на військовій службі є день прибуття на навчання до військово- навчального закладу (військового ліцею), вже не діє.
- за правилами ч.1 ст.15 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" для набуття статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку, тоді як набір до ліцею здійснюється у віці 14-16 років, тобто на час навчання у ліцеї позивач не мав статусу військовослужбовця;
- ліцей є закладом освіти, який характеризується певною специфікою навчання, але навчання в ньому не дорівнює проходженню військової служби, якій притаманні більші обмеження та вимоги.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", в редакції Закону від 25.03.1992, яка діяла до 31.07.1999, початком перебування на військовій службі вважається: день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
При цьому вказана норма прирівнює до військово-навчального закладу також і військовий ліцей, на що при її семантичному аналізі вказують, зокрема, дужки, в які взято словосполучення "військового ліцею" одразу після "навчального закладу".
Ця норма дублювалась у абзаці 4 пункту 4 розділу першого "Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами", затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93 (діяв до 01.01.2002).
З 31.07.1999, тобто після закінчення позивачем навчання у Київському військовому ліцеї, редакція ч.1 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" змінена, та початок проходження військової служби вже не пов`язувався із днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).
Проте, слід відзначити, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Рішенням Конституційного Суду від 13.05.1997 № 1-зп встановлено, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийнятими більш пізнього закону чи іншою нормативно-правового акту.

Також, у рішенні Конституційного Суду від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначено, що, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Отже, суд приходить до висновку, що для правильного вирішення даного спору необхідно застосовувати саме статтю 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла в період навчання позивача в Київському військовому ліцеї з 24.08.1994 по 14.06.1996, якою початок перебування на військовій службі пов`язувався з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаним у приписі, виданим військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Як вбачається із довідки № 211 від 18.06.2007, Київський військовий ліцей створено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року за № 490 "Про реформу системи військової освіти" на базі Київського суворівського військового училища, а отже є частиною системи військової освіти і відповідно системи військових навчальних закладів України.

За таких обставин, у суду відсутні підстави не застосовувати імперативний припис ч.1 статті 24 Закону N 2232-XII у редакції, яка діяла на момент проходження навчання ОСОБА_1 з урахуванням принципу, встановленого статтею 58 Конституції України, в частині зарахування до вислуги років часу навчання в Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року.

При цьому суд наголошує, що посилання відповідача у листі № 11/847 вих.18 на: відсутність у Законі України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" такого виду військової служби, як навчання у ліцеях; необхідність досягнення позивачем 18-річного віку під час навчання у ліцеї; що навчання у ліцеї не дорівнює проходженню військової служби, - не можуть бути підставою для відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до вислуги років навчання в Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року, оскільки ч.1 ст.24 Закону N 2232-XII (у редакції станом на 1996 рік) не пов`язує з наведеними обставинами початок проходження військової служби осіб, які прибули на навчання до військового ліцею. Достатньо лише встановлення факту такого прибуття, а інші додаткові вимоги (досягнення 18-річного віку, аналіз статусу військового ліцею тощо) встановлені у відмові відповідачем, Законом не визначено, а отже Військова прокуратура Центрального регіону України не вправі самостійно визначати позивачу початок проходження військової служби з тими обставинами, які прямо не встановлені в ч.1 ст.24 Закону N 2232-XII.

При цьому аргументи відповідача, що необхідно застосовувати редакцію ст.24 Закону N 2232-XII на момент звернення позивача із рапортом про зарахування до вислуги років, є необгрутованими, оскільки внаслідок таких дій буде порушено основоположний конституційний принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність відмови Військової прокуратури Центрального регіону України у зарахуванні ОСОБА_1 періоду навчання в Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року до загальної вислуги років, та задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Військової прокуратури Центрального регіону України (вул.Петра Болбочана, 8, м.Київ, 01014, ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Військової прокуратури Центрального регіону України, оформлену листом № 11/847 вих.18 від 20.11.2018, у зарахуванні ОСОБА_1 періоду навчання в Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року до загальної вислуги років.

Зобов`язати Військову прокуратуру Центрального регіону України зарахувати ОСОБА_1 до загальної вислуги років період навчання у Київському військовому ліцеї з 24 серпня 1994 року по 13 червня 1996 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов