Справа № 200/2399/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року справа №200/2399/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б., представника відповідача ОСОБА_1, діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 200/2399/19-а (головуючий суддя І інстанції Смагар С.В.), складена в повному обсязі 11 березня 2019 року в м. Словянськ Донецької області, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Білозерської міської ради про визнання незаконними дії, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

13 лютого 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Білозерської міської ради, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконними дії уповноважених осіб відповідача щодо проведення демонтажу тимчасової споруди, розміщеної за адресою: Донецька область, м. Білозерське, вул. Ватутіна, р-н буд. 16, площею 9,12 м2, жовто-коричневого кольору;

- зобовязати уповноважених осіб відповідача повернути позивачу тимчасову споруду, яка була розміщена за адресою: Донецька область, м. Білозерське, вул. Ватутіна, р-н буд. 16, площею 9,12 м2, жовто-коричневого кольору та була незаконно демонтована;

- зобовязати уповноважених осіб відповідача за власний рахунок змонтувати незаконно демонтовану тимчасову споруду, яка була розміщена за адресою: Донецька область, м. Білозерське, вул. Ватутіна, р-н буд. 16, площею 9,12 м2, жовто-коричневого кольору та була незаконно демонтована (а.с. 5-11).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху для надання (надіслання) позивачем до суду належним чином засвідчених копій документів, наданих позивачем до суду, визначитись з колом відповідачів та позовними вимогами до кожного з них, надання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, оригіналу документу про сплату залишку судового збору у сумі 3 842,00 грн. (а.с. 1-2).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 11 березня 2019 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом

відмовлено, визнано підстави, викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду неповажними та повернуто позовну заяву у звязку з пропуском строку звернення до суду (а.с. 40-41).

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 через свого представника адвоката ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначено, що строк звернення до суду у даному випадку має обчислюватись з моменту отримання відповіді відповідача від 20 листопада 2018 року, оскільки до отримання цієї відповіді позивач не знала про наявність свого порушеного права з боку ради.

Зазначено, що позивач у липні 2018 року достеменно не знала субєкта, що демонтував її тимчасову споруду, місцезнаходження тимчасової споруди та підсудності розгляду справи.

Крім того, апелянтом зазначено, що фактичний пропуск строку звернення до суду є наслідком винних дій відповідача у звязку з чим можливо його поновити (а.с. 60-62).

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

24 квітня 2019 року до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, наполягала на тому, що ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, просила суд залишити її без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року позивачем (через свого представника) 04 березня 2019 року, зокрема, надано заяву про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом (а.с. 18-22).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 11 березня 2019 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом

відмовлено, визнано підстави, викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду неповажними та повернуто позовну заяву у звязку з пропуском строку звернення до суду (а.с. 40-41).

Вищевказана ухвала є спірною при розгляді даної справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного суду України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Висновки суду збігаються з аналогічною позицією Верховного Суду в ухвалі від 13 березня 2018 року по справі за № 800/474/17.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо необхідності повернення позовної заяви позивача у звязку з пропуском строку звернення до суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2018 року Білозерською міською радою прийнято розпорядження № 28р про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд, у тому числі й тимчасової споруди позивача, про що позивач дізналась у цей же день, про що свідчить повідомлення про демонтаж самовільно встановленої споруди по вулиці Ватутіна р-н буд. 16, площа 9,12м2, з яким позивач ознайомилась особисто, про що свідчить підпис позивача.

Ознайомлення позивача з прийнятим розпорядження шляхом підпису повідомлення про демонтаж самовільно встановленої споруди по вулиці Ватутіна р-н буд. 16, площа 9,12м2 не оскаржується позивачем, відтак, суд апеляційної інстанції вважає це встановленим фактом.

10 квітня 2018 року позивач звернулась до міського голови Білозерської міської ради із завою щодо не законності розпорядження від 05 квітня 2018 року № 28р, в якій зазначено, що демонтаж має відбуватись лише на підставі ухвали суду згідно з чинним законодавством (а.с. 23).

До 11 липня 2018 року позивач не надала дозвільні документи на встановлення тимчасової споруди, у звязку з чим її демонтовано.

Цього ж 11 липня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою в якій зазначено, що о 6:00 ранку по вул. Ватутіна район житлового будинку 14, згідно розпорядження Білозерського міського голови від 05 квітня 2018 року № 28р працівниками КП «Білозерськесервіс» була демонтована стаціонарна тимчасова споруда позивача з приводу швидкого харчування. Просила відповідача надати завірені копії положень, згідно яких здійснювався демонтаж та завірену копію акту демонтажу тимчасової споруди (а.с. 25).

З аналізу вищевказаних заяв, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач ще у квітні 2018 року була обізнана про наявність розпорядження Білозерської міської ради від 05 квітня 2018 року № 28р, про те, що тимчасова споруда була демонтована саме на виконання цього розпорядження та працівниками ради.

При цьому, відповідачем на всі звернення позивача надавались відповіді (від 07 травня 2018 року, від 19 липня 2018 року) із проханням надати копії правовстановлюючих документів на тимчасову споруду, які позивачем надані не були (а.с. 24, 26).

31 липня 2018 року адвокат позивача надіслав до відповідача адвокатський запит (а.с. 27), з якого також слідує, що позивач була достеменно обізнана ким, коли і на підставі якого розпорядчого документу була демонтовано її тимчасова споруда.

На вищевказаний адвокатський запит виконавчим комітетом відповідача надано відповідь від 09 серпня 2018 року (а.с. 28), в якій зазначено, що позивачу пропонувалось у квітні та липні 2018 року надати право установчі документи на тимчасову спору, які надані не були, у звязку з чим, зокрема, її тимчасова споруда була демонтована.

08 листопада 2018 року адвокат позивача знову надіслав до відповідача адвокатський запит (а.с. 29), з проханням надати низку документів та інформацію про демонтовану тимчасову споруду.

20 листопада 2018 року відповідачем надано відповідь на вищевказаний адвокатський запит фактично із розясненням як повернути тимчасову споруду (а.с. 30-31)

Відтак, посилання позивача/апелянта, що вона, до листопада 2018 року (отримання відповіді від відповідача на адвокатський запит) не могла знати, що тимчасову споруду демонтовано відповідачем є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, та те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач була обізнана про демонтаж тимчасової споруди саме відповідачем і саме у липні 2018 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неповажність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поверненням позовної заяви.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та прийнято ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 310, 316, 325, 328, 329, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 200/2399/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 24 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей Г.М. Міронова

ОСОБА_4