Справа № 540/586/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/586/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати заборгованості по пенсії позивачу за загальний період з 01.08.2014 року і по 28.08.2018 року та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсійному забезпеченню за період з 01.08.2014 року і по 28.08.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, яка проживала у м. Донецьк, Донецької області. У зв'язку з окупацією частини території України та проведенням антитерористичної операції позивач змушена була покинути своє постійне місце проживання та переїхати на підконтрольну Україні територію. З 01.08.2014 року по 28.08.2018 року пенсійне забезпечення позивачу не виплачувалось. У позовній заяві ОСОБА_1 зауважує на тому, що до серпня 2018 року вона перебувала на обліку в Центральному об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя. В подальшому, після переїзду до Херсонської області, пенсіонерка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, у зв'язку із чим, отримала довідку від 27.08.2018 року № . 07.02.2019 року пенсіонерка звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою, в якій просила виплатити їй заборгованість по пенсійному забезпеченню, зокрема, з серпня 2014 року по грудень 2018 року. Листом-відповіддю від 25.02.2019 року, позивачу повідомлено, що пенсія за період з 01.08.2014 року по 31.01.2017 року нарахована в сумі 34976,70 грн., проте не виплачена, що підтверджується атестатом Центрального об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя. Згідно рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення, сім'ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради (далі - Комісія) від 16.10.2018 року № 16 позивачу поновлено виплату пенсії з 28.08.2018 року, тому з грудня 2018 року пенсія виплачується в поточному режимі. Окрім того, в листі вказано на те, що пенсійні кошти за період з серпня по листопад 2018 року нараховані в лютому 2019 року. Відповідач посилаючись на приписи п. 15 Постанови № 365 зазначив, що питання виплати пенсійної заборгованості буде розглянуто після прийняття Кабміном відповідного Порядку. Позивач вважає таку бездіяльність суб'єкта владних повноважень противоправною, такою, що грубо порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного позивач просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 26.03.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення її учасників (письмове провадження) згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України.

12.04.2019 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ ПФУ в Херсонській області не погоджується з вимогами позивача, з огляду на наступне. Так, відповідач переконаний в тому, що ОСОБА_2 пропустила встановлений ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою про поновлення порушених прав, свобод та інтересів, оскільки знала, що пенсійні виплати не здійснюються з серпня 2014 року, однак до суду звернулась лише в березні 2019 року. Стверджує, що рішення про дату відновлення виплати пенсії приймається виключно Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а не органами ПФУ. Зауважує на тому, що рішенням Комісії при районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенькому району від 06.10.2016 року № 11, позивачу було відмолено у поновленні виплати пенсії. Поновлення пенсійних виплат відбулось лише за рішенням Комісії від 16.10.2018 року № 16 з 28.08.2018 року. Зауважує на тому, що до 28.08.2018 року позивач перебувала на обліку в Центральному об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя, а тому саме цим територіальним органом ПФУ ОСОБА_2 мало виплачуватись пенсійне забезпечення, в т.ч. заборгованість з серпня 2014 по серпень 2018 року. Наведене підтверджується атестатом Центрального об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя, згідно даних якого, сума нарахованої та не виплаченої позивачу пенсії за період з 01.08.2014 по 31.01.2017 роки складає 34976,70 грн. Крім того, зазначає, що пенсійні кошти за період з серпня по листопад 2018 року ОСОБА_2 нараховані та виплачені, тому заборгованість по виплаті їй пенсії за цей період за відповідачем відсутня. Відтак, відповідачем не порушено конституційного права на пенсійне забезпечення ОСОБА_2, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.04.2019 року до суду подано заперечення на відповідь на відзив.

Суд зауважує на тому, що згідно приписів ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті справ відповідної категорії є позов та відзив, у зв'язку із чим, суд не може врахувати заперечення відповідача при розгляді даної справи, так як подана заява не є заявою по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_3 виданий 30.01.2001р. Кіровським РВ ДМУ УМВС України у Донецькій області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2.

03.09.2003 року позивачу призначена пенсія за віком (загальний стаж на момент звернення за призначенням пенсії - 34 роки 11 місяців 23 дні). Пенсійне посвідчення з безстроковим терміном дії видане Пенсійним фондом України 18.10.2013 року за НОМЕР_4.

13.07.2016 року ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу (довідка №). Місцем фактичного проживання зафіксовано: АДРЕСА_1. Пенсійну справу передано до Центрального об'єднаного УПФУ в м. Запоріжжі.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району від 06.10.2016 року № 11 позивачу відмовлено у призначенні (відновленні) виплати пенсії.

Розпорядженням Центрального об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 19.12.2016 року № 4547 взято на облік пенсіонерку ОСОБА_2, призначено їй до нарахування пенсійне забезпечення з 01.08.2014 року.

27.08.2018 року ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу (довідка №). Місцем фактичного проживання зафіксовано: АДРЕСА_3.

У жовтні 2018 року пенсійну справу ОСОБА_2 передано Центральним об'єднаним УПФУ м. Запоріжжя (за вих. № 16916/05) до Головного управління ПФУ в Херсонській області. Пенсійну справу отримано відповідачем 12.10.2018 року, про що свідчить відбиток штампу на супровідному листі, яким направлялася справа.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 16.10.2018 року № 16 позивачу призначено виплату пенсії з 28.08.2018 року.

Розпорядженням ГУ ПФУ в Херсонській області від 22.10.2018 року № 252 ОСОБА_1 взято на облік та продовжено їй виплату пенсії з 28.08.2018 року.

07.02.2019 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою, в якій просила надати інформацію про розмір нарахованого проте не виплаченого їй пенсійного забезпечення за періоди з серпня 2014 року по 28.08.2018 року, з 28.08.2018 року по грудень 2018 року.

Листом-відповіддю ГУ ПФУ в Херсонській області від 25.02.2019 року за вих. №134/С-99-1 до відома позивача доведено, що на виконання листа ПФУ від 01.09.2019 року № 3322/02-22, пенсійні кошти в сумі 6596,40 грн. за період з 28.08.2018 року по листопад 2018 року нараховані в лютому 2019 року. З грудня 2018 року пенсія позивачу виплачується у поточному режимі. Наголошено на тому, що згідно із атестатом Центрального об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя позивачу за період з 01.08.2014 року по 31.01.2017 року нарахована та не виплачена пенсія в сумі 34976,70 грн. Посилаючись на п. 15 Постанови № 365, відповідачем вказано на те, що питання виплати позивачу пенсійного забезпечення за минулий період буде розглянуто після прийняття Кабміном відповідного Порядку.

Вважаючи невиплату Головним управлінням ПФУ в Херсонській області заборгованості за період з 01.08.2014 року по 28.08.2018 року протиправною бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду за захистом свого права на пенсійне забезпечення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Слід звернути увагу на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно ст. 5 Закону № 1058-IV, дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У відповідності до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Відповідно доводів відповідача підтверджених матеріалами справи, ОСОБА_2 стала на облік ГУ ПФУ в Херсонській області з 28.08.2018 року. Їй нараховані наступні розміри пенсії: за серпень 2018 року - 1649,10 грн; за вересень 2018 року - 1649,10 грн; за жовтень 2018 року - 1649,10 грн.; за листопад 2018 року - 1649,10 грн.; з 01.12.2018 року - довічно 1649,10 грн.

Суд погоджується з доводами відповідача, що ОСОБА_2 до 28.08.2018 року перебувала на обліку в Центральному об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя. Це підтверджується розпорядженням від 19.12.2016 року № 4547, згідно якого пенсіонерку ОСОБА_2 взято на облік, призначено їй до нарахування пенсію з 01.08.2014 року. Крім того, на запит від 29.08.2018 року №1233/02-05 Головному управлінню ПФУ в Херсонській області направлено електронну пенсійну справу та атестат про виплату пенсії на гр. ОСОБА_2, чим підтверджено нарахування останній пенсії Центральним об'єднаним УПФУ м. Запоріжжя по серпень 2018 року.

Факт вини ГУ ПФУ в Херсонській області стосовно невиплати ОСОБА_2 пенсії за віком відсутній, оскільки воно не здійснювало протиправних дій та не допускало протиправної бездіяльності по відношенню до позивача в період з 01.08.2014 року по 28.08.2018 року, так як остання не перебувала на обліку відповідача у вказаний період. Відтак, у відповідача відсутній обов'язок здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу за період з 01.08.2014 року по 28.08.2018 року.

Суд роз'яснює позивачу її право на звернення з вимогою про незаконне припинення виплати пенсії з серпня 2014 року та зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію з 01.08.2014 року по 28.08.2018 року до Центрального об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя.

Щодо доводів відповідача про звернення позивача до суду поза межами строку, встановленого КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України за загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже дана норма КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються також іншими законами України.

Натомість, спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV, згідно приписів якого, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV).

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатньо доказів на підтвердження правомірності своєї діяльності.

Натомість позивачем не доведено вини ГУ ПФУ в Херсонській області у допущенні протиправної бездіяльності, наслідком якої стала невиплата позивачу заборгованості з пенсійного забезпечення за період з 01.08.2014 року по 28.08.2018 року.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України судовий збір у даному випадку не відшкодовується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 133, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2, АДРЕСА_3) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010204