Справа № 442/3237/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року

Київ

справа №442/3237/16-а

провадження №№ К/9901/23236/18, К/9901/23237/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Данилевич Н. А.

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 442/3237/16-а

за позовом ОСОБА_1 до міського голови міста Дрогобич Львівської області Кучми Тараса Ярославовича, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання дій протиправними та поновлення на роботі, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами міського голови міста Дрогобич Львівської області Кучми Тараса Ярославовича на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Каралюса В. М., суддів: Затолочного В. С., Матковської З. М., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Каралюса В. М., суддів: Затолочного В. С., Матковської З. М.,

І. Суть спору

1. У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до міського голови міста Дрогобич Львівської області Кучми Тараса Ярославовича (далі - міський голова м. Дрогобич), Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області (далі - Виконком Дрогобицької міської ради), Дрогобицької міської ради Львівської області (далі - Дрогобицька міська рада), в якому просила: визнати протиправними дії міського голови м. Дрогобич щодо її звільнення; визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м. Дрогобич від 28 березня 2016 року № 155-к "Про звільнення ОСОБА_1"; поновити її на посаді завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради; стягнути з Виконкому Дрогобицької міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. В мотивування позову зазначає, що, починаючи з 2008 року позивач працювала у Виконкомі Дрогобицької міської ради на різних посадах, останню з яких у період з 07 квітня 2014 року по 31 березня 2016 року обіймала посаду завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради.

2.1. Вказує, що 18 грудня 2015 року Дрогобицька міська рада прийняла рішення № 41, яким затвердила структуру виконавчих органів Дрогобицької міської ради та їх загальну чисельність. В додатку до рішення вказано, що в структурі створюється відділ молодіжної політики, сім'ї та спорту, який складається з 6 штатних одиниць. З огляду на порівняльну чисельність структури міської ради, яка є ще одним додатком до рішення від 18 грудня 2015 року № 41, зазначений відділ утворювався замість відділу сім'ї, молоді та туризму та відділу фізичної культури та спорту, які налічували 6 та 2 штатні одиниці. На виконання рішення Дрогобицької міської ради 18 грудня 2015 року № 41 міський голова м. Дрогобич своїм розпорядженням від 25 грудня 2015 року № 607-р затвердив штатний розпис працівників Виконкому Дрогобицької міської ради та її виконавчих органів.

2.2. Таким чином на підставі рішення Дрогобицької міської ради від 18 грудня 2015 року № 41 та розпорядження міського голови від 25 грудня 2015 року № 607-р "Про затвердження штатного розпису працівників виконкому Дрогобицької міської ради та її виконавчих органів", 28 березня 2016 року міським головою м. Дрогобич видано розпорядження № 155-к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради у зв'язку зі скороченням штатів.

2.3. Вважаючи своє звільнення з посади незаконним, оскільки позивач має переважне право на залишення на роботі при скороченні працівників у зв'язку з тривалим безперервним стажем роботи у Виконкомі Дрогобицької міської ради та високої кваліфікації, ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав звернулась до суду з вимогою про скасування наказу щодо її звільнення.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Починаючи з 16 липня 2008 року, ОСОБА_1 працювала у Виконкомі Дрогобицької міської ради на різних посадах, останню посаду з яких на підставі розпорядження міського голови м. Дрогобич від 07 квітня 2014 року обіймала завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради.

4. 18 грудня 2015 року на ІІ сесії сьомого скликання Дрогобицькою міською радою прийнято рішення № 41 "Про затвердження структури виконавчих органів Дрогобицької міської ради, загальної чисельності та витрат на їх утримання". У відповідності до цього рішення 25 грудня 2015 року міським головою м. Дрогобич видано розпорядження № 607-р щодо затвердження штатного розпису працівників Виконкому Дрогобицької міської ради та її виконавчих органів, яким вирішено скоротити, зокрема, згідно з пунктом 5.3 сектор патріотичного виховання молоді відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради та згідно з пунктом 6.22. завідувача сектору патріотичного виховання молоді відділу сім'ї, молоді та туризму виконкому Дрогобицької міської ради, а саме - ОСОБА_1

5. Разом з цим, відповідно до листа № 3-28/15, надісланого Виконкомом Дрогобицької міської ради 01 лютого 2016 року ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду менеджера в Комунальному підприємстві "Туристично-інформаційний центр м. Дрогобича", а також попереджено про те, що в разі відмови її буде звільнено із займаної посади 31 березня 2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

6. Враховуючи відмову позивача від запропонованої посади, 28 березня 2016 року міським головою м. Дрогобич видано розпорядження № 155-к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради з 31 березня 2016 троку за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням посади.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

7. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

8. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено.

8.1. Визнати неправомірними дії міського голови м. Дрогобич щодо звільнення ОСОБА_1

8.2. Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Дрогобич від 28 березня 2016 року № 155-к "Про звільнення ОСОБА_1".

8.3. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради з 28 березня 2016 року.

8.4. Стягнуто з Виконкому Дрогобицької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 27690,60 гривень.

9. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року виправлено описку в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року в частині суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та замість 27690,60 виправлено на 55381,20 гривень.

10. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з новою структурою і загальною чисельністю апарату міської ради, яка не включала посаду завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради, своїм розпорядженням від 25 грудня 2015 року № 607-р, скоротивши посаду позивача і затвердивши штатний розпис без цієї посади, міський голова м. Дрогобич, діяв у відповідності з вимогами законодавством і в межах своїх повноважень.

11. Львівський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму Виконкому Дрогобицької міської ради є безпідставним та ґрунтується на помилковому застосуванні приписів пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки звільнення позивача відбулось без врахування її кваліфікації та з порушенням процедури звільнення.

12. При цьому, встановивши описку наведеній постанові, Львівський апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу 02 лютого 2017 року, якою виправив описку в резолютивній частині постанови від 26 січня 2017 року в частині суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

IV. Касаційне оскарження

13. У касаційній скарзі міський голова м. Дрогобич, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

14. Свою касаційну скаргу мотивує неврахуванням судами попередніх інстанцій проведеної реорганізації до структури Дрогобицької міської ради, внаслідок якої відбулися структурні зміни та скорочення штатної чисельності, а відтак оскаржуваний наказ про звільнення позивача є правомірним. Разом з цим вказує про проведення оцінки продуктивності і кваліфікації позивача та інших посадових осіб під час вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, враховуючи також той факт, що позивач відмовилась від запропонованої посади.

15. Крім цього, не погоджуючись з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, відповідачем подана касаційна скарга, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду як таку, що постановлена з порушеннями Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, статей 160, 169 цього Кодексу в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

16. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

17. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

18. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

22. Загальні підстави звільнення працівників визначені КЗпП України.

23. За змістом статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємств, установ, організацій, скорочення численності або штату працівників.

Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

24. Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

25. У свою чергу, відповідно до пункту 12 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

26. За визначенням пунктів 8, 13, 20, 21 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" компетентність - динамічна комбінація знань, вмінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, яка визначає здатність особи успішно здійснювати професійну та подальшу навчальну діяльність і є результатом навчання на певному рівні вищої освіти; галузь знань - основна предметна область освіти і науки, що включає групу споріднених спеціальностей, за якими здійснюється професійна підготовка; спеціальність - складова галузі знань, за якою здійснюється професійна підготовка; спеціалізація - складова спеціальності, що визначається вищим навчальним закладом та передбачає профільну спеціалізовану освітньо-професійну чи освітньо-наукову програму підготовки здобувачів вищої та післядипломної освіти.

27. Приписами частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України обумовлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

28. За змістом статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

29. Виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні врегульовано статтею 169 КАС України, в редакції чинній на постановлення оскаржуваних рішень.

Так, частиною першою вказаної статті передбачено, що суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

VI. Позиція Верховного Суду

30. Виходячи з положень статті 40 КЗпП України, розірвання трудового договору можливе як при ліквідації підприємства, установи, організації, так і при скороченні чисельності або штату працівників.

31. При цьому, з урахуванням приписів статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівнику всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

32. З аналізу наведених норм слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

33. Водночас, кваліфікація як рівень досягнення компетентності є результатом навчання на певному рівні вищої освіти, який визначає здатність особи успішно здійснювати професійну діяльність у певній галузі.

34. З матеріалів справи вбачається, що у Виконкомі Дрогобицької міської ради була здійснена реорганізація, та як наслідок проведено скорочення штатів, у зв'язку з чим листом № 3-28/15 надісланого Виконкомом Дрогобицької міської ради 01 лютого 2016 року ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду менеджера в Комунальному підприємстві "Туристично-інформаційний центр м. Дрогобич". Крім того попереджено про те, що в разі відмови її буде звільнено із займаної посади 31 березня 2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

35. Позивач від запропонованої посади відмовилась, у зв'язку з чим її було звільнено із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40, статті 44 КЗпП України, згідно з розпорядженням міського голови м. Дрогобич від 28 березня 2016 року № 155-к.

36. Слід зауважити, що запропонована ОСОБА_1 посада менеджера Комунального підприємства "Туристично-інформаційний центр м. Дрогобич" є посадою на іншому підприємстві та не пов'язана з проходженням державної служби, а відтак не може рахуватись іншою роботою на тому самому підприємстві, установі, організації.

37. При цьому з листа від 02 вересня 2016 року № 3-28/8118 вбачається перелік всіх вакансій, що були в наявності безпосередньо у Виконкомі Дрогобицької міської ради у період з 01 лютого 2016 року по 01 квітень 2016 року в кількості 12 одиниць, однак відповідачем жодна з цих посад, яка була в наявності та на зайняття яких могла претендувати позивач, не була запропонована ОСОБА_1

38. Отже, існували всі передбачені законом обставини для надання позивачу пропозицій вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації вона могла обіймати у Виконкомі Дрогобицької міської ради.

39. Наведене свідчить, що при звільненні ОСОБА_1 не враховано її освіту та кваліфікацію, що є вищою в порівнянні з іншими працівниками, оскільки вона має дві вищі освіти, а саме за спеціальністю "Правознавство" - спеціаліст, та за спеціальністю "Державне управління" - магістр.

40. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками суду попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного розпорядження міського голови м. Дрогобич від 28 березня 2016 року № 155-к щодо звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, через скорочення штатів.

41. Разом з цим, Верховний Суд звертає увагу, що зі змісту касаційної скарги на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року вбачається, що скаржник не погоджується фактично з виправленою опискою в оскаржуваній постанові, оскільки така описка збільшує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме замість 27690,60 виправлено на 55381,20 гривень. На думку відповідача, судом апеляційної інстанції всупереч процесуальним нормам фактично змінено ухвалене судове рішення.

42. Враховуючи приписи статті 169 КАС України, в редакції чинній на постановлення оскаржуваних рішень, суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

43. Так, з мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року вбачається чіткий розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який проведено у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

44. При цьому така сума базується на довідці Виконкому Дрогобицької міської ради від 06 грудня 2016 року № 3-30/10967, а відтак сума, яка підлягає до стягнення за час вимушеного прогулу становить 263,72 грн. х 210 = 55381,20 гривень.

45. Отже, Верховний Суд констатує відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року допущено описку, яка не суперечить змісту судового рішення, яке набрало законної сили.

46. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

47. Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

48. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

49. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційні скарги міського голови міста Дрогобич Львівської області Кучми Тараса Ярославовича залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Н. А. Данилевич