Справа № 160/1287/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Справа № 160/1287/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної екологічної інспекції України в особі виконавчого обовязків Голови ДЕІ ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2019р. ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України в особі виконавчого обовязків Голови ДЕІ ОСОБА_5 та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 11.04.2019р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не розгляду заяви позивача про відпустку від 21.01.2019р. та не повідомлення позивача про результати розгляду, що порушило право позивача на відпочинок;

- зобовязати відповідача протягом тижня з дня набрання чинності судовим рішенням ініціювати надання позивачеві частини щорічної відпустки за 2014-2015 роки шляхом письмового повідомлення позивача про пропоновану дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до її початку та надати відпустку протягом місяця з дня набрання чинності судовим рішенням;

- вирішити питання про судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є державним службовцем, проходить державну службу з 27.12.2011р. на посаді керівника Державної Азовської морської екологічної інспекції України, у період з 2014р. по 2018р. не використав додаткові щорічні відпустки за вислугу років через те, що керівництво їх не погоджувало та у звязку з тим, що після окупації частини Донецької області підрозділи екологічної інспекції були переведені до міста Гінічеськ. Через напружений режим роботи та постійний психоемоційний стрес позивач вказує на те, що у нього виникли проблеми зі здоровям, що потребувало обстеження, а тому 21.01.2019р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому додаткової відпустки за період роботи 2014-2015 роки на підставі ст.12 Закону України «Про відпустки» для обстеження і оздоровлення у приватному лікувальному закладі. Позивач зазначає, що наведена вище його заява відповідачем не була розглянута, відпустка йому надана не була, наказу про відпустку на його адресу не було направлено, відпускні виплати не сплачені, що є протиправною бездіяльністю відповідача та порушенням його права на відпочинок, гарантованого йому ст.45 Конституції України, нормами статей 7,57-59 Закону України «Про державну службу», Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016р. №270, ст.9 Конвенції МОП «Про оплачувані відпустки» №132 та ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про відпустки».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмовому відзиві на позов від 15.03.2019р., а також і у відзиві від 17.04.2019р., наданому з урахуванням уточненого позову від 11.04.2019р., просив у задоволенні даного адміністративного позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобовязаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень. Проте, відповідач вказує на те, що, починаючи з листопада місяця і по сьогодні Держекоінспекція зобовязує ОСОБА_3 прибути до Держекоінспекції для вирішення службових питань, які відверто ним ігноруються. Згідно до п.8 Положення про Державну Азовську морську екологічну інспекцію, затвердженого наказом Держеконінспекції від 28.09.2017р. №652, яка є територіальним органом та підпорядковується Державній екологічній інспекції України саме начальник цієї інспекції несе персональну відповідальність, зокрема, за виконання наказів Держекоінспекції, доручень Голови Держекоінспекції. Так, за дорученням Держекоінспекції від 03.12.2018р. №185 ОСОБА_3 було зобовязано прибути до Держекоінспекції 12.12.2018р., також і листом від 23.01.2019р. №5-8-432 його просили прибути для вирішення питань та погодження відпустки, однак ОСОБА_3 не зявився. Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не погоджує відпустку спростовується тим, що відпустка з 27.12.2018р. на 30 календарних днів йому погоджена. Також вказує і на те, що черговість надання щорічних відпусток визначається графіком відповідно до частини 4 ст.79 КЗпП і ч.10 ст.10 Закону України «Про відпустки», дотримуватися затвердженого графіка відпусток зобовязані і роботодавець, і працівники. За викладеного, відповідач вважає, що Держекоінспекцією не було порушено права на відпустку позивача, а позивач ігнорує доручення Держекоінспекції, тому у даному випадку Держекоінспекція діяла в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим підстави для визнання протиправною бездіяльності відсутні.

Ухвалою суду від 20.02.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та судовий розгляд було призначено на 13.03.2019р. (а.с.2).

Згідно протоколу судового засідання від 13.03.2019р. за клопотанням відповідача розгляд даної справи було відкладено на 05.04.2019р. (а.с.68-69).

У судовому засіданні 05.04.2019р. позивачу за його клопотанням була надана можливість уточнити позовні вимоги в частині зобовязання вчинити певні дії та у звязку з чим була оголошена перерва до 19.04.2019р. (а.с.113-114).

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.17-18).

27.12.2011 року ОСОБА_3 було призначено на посаду начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Держекоінспекції України порядком переведення з Державної екологічної інспекції Азовського моря Мінприроди України, із збереженням раніше присвоєного рангу державного службовця, що підтверджується змістом копії наказу Державної екологічної інспекції України від 27.12.2011р. №118-о та копією трудової книжки позивача (а.с.21, 32-37).

21.01.2019р. ОСОБА_3 звернувся до В.О. голови Державної екологічної інспекції України ОСОБА_5 із заявою, в якій просив надати йому невикористану частину щорічної відпустки за 2014-2015р.р. у кількості 16 календарних днів з 28.01.2019р. у звязку з необхідністю продовження лікування у приватному медичному закладі «Ілая», що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.7, 19).

Наведена вище заява позивача про надання йому відпустки була отримана відповідачем 22.01.2019р., що підтверджується відомостями із сайту Нова пошта та копією експрес-накладної від 21.01.2019р. (а.с.8,20).

Разом з тим, станом на 19.04.2019р. жодних доказів, які б свідчили про розгляд вказаної вище заяви позивача від 21.01.2019р. про надання йому відпустки або відмови у наданні відпустки та повідомлення позивача про результати її розгляду відповідачем не надано ні до відзиву, ні до матеріалів справи.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову в частині позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді заяви позивача від 21.01.2019р. про надання йому невикористаної відпустки з 28.01.2019р. та не повідомлення позивача про результати розгляду вказаної заяви, виходячи з наступного.

Статтею 45 Конституції України визначено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Таким законом у сфері проходження державної служби, що регулює відносини державного органу та державного службовця є Закон України «Про державну службу», а спеціальними законами у сфері тривалості та порядку надання відпусток є норми Кодексу закону про працю України та норми Закону України «Про відпустки».

Так, згідно до вимог ст.57 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За кожний рік державної служби після досягнення пятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів ст. 58 вищенаведеного Закону.

У відповідності до вимог ст.59 Закону України «Про державну службу» щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Згідно ст.79 Кодексу Законів про працю України щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Аналогічні норми містяться і у статтях 10, 11 та 12 Закону України «Про відпустки».

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що державний службовець наділений правом ініціювання надання йому щорічної невикористаної відпустки у будь-який час відповідного робочого року у порядку черговості надання відпусток, яка визначається графіком, який узгоджується між працівником та уповноваженим органом, який зобовязаний повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну.

При цьому, вищенаведене законодавство, що регулює порядок надання відпусток не виключає можливості надання відпустки поза графіком за заявою працівника, втім, не вводить відповідний документ у правове поле.

Отже, й порядок внутрішнього погодження заяв залишається у компетенції самого роботодавця (уповноваженого органу), організації.

Як правило, ці питання можуть регулюватися в одному із локальних нормативних актів такої організації, наприклад, у Інструкції з діловодства або в Правилах внутрішнього трудового розпорядку.

Внутрішнє погодження документів в організації оформлюють за допомогою реквізиту «Віза» (п.5.25 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003). За своєю суттю віза це «управлінський» реквізит. Мета візування довести до відома керівника згоду посадової особи зі змістом документа або інформацію, на яку має зважати керівник, приймаючи те чи інше управлінське рішення. Візуючи заяву, керівник підрозділу може вказати, що надання відпустки у бажаний для працівника термін може зашкодити інтересам організації. Якщо заперечень не має, візу оформлюють з дозволом надати відпустку.

Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач як державний службовець шляхом подання відповідної заяви від 21.01.2019р. просив надати йому частину щорічної невикористаної відпустки за 2014-2015р.р. на 16 календарних днів з 28.01.2018р. у звязку із необхідністю продовження лікування у приватному медичному закладі «Ілая» (як встановлено судом, а також і підтверджено позивачем поза межами узгодженого графіку відпусток).

Вказана заява була отримана відповідачем 22.01.2019р., що не заперечувалося представником відповідача у ході судового розгляду справи та у тому числі і підтверджено доказами Нової пошти про отримання вказаної заява відповідачем, які наявні у матеріалах справи.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про розгляд вказаної заяви позивача від 21.01.2019р. про надання йому відпустки у спосіб та у порядку, встановленому вищенаведеними нормами чинного законодавства, а саме: не надано доказів надання позивачеві відпустки з 28.01.2019р. шляхом її візування, ні доказів відмови у її наданні шляхом також візування заяви із відображенням про причини неможливості надання цієї відпустки, а також і не надано доказів повідомлення позивача про дату початку відпустки або про причини її не надання, що передбачено ст.79 КЗпП України, ст.ст. 10, 12 Закону України «Про відпустки» та оформлення такої відмови у спосіб та у порядку, встановленому п.5.25 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003.

Не вжиття відповідачем, як субєктом владних повноважень, заходів щодо розгляду заяви позивача від 21.01.2019р. є бездіяльністю субєкта владних повноважень.

Бездіяльність субєкта владних повноважень це пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Отже, із наведеного аналізу норм вищенаведеного чинного законодавства та встановлених судом обставин у цій справі, можна дійти висновку, що, не розглянувши заяву позивача від 21.01.2019р. про надання позивачеві частини щорічної невикористаної відпустки з 28.01.2019р. на 16 календарних днів за його заявою, не повідомивши позивача про причини не розгляду наведеної заяви, відповідач вчинив бездіяльність, яка призвела до порушення права позивача на відпочинок (надання щорічної відпустки), яке гарантоване позивачеві ст.ст.58,59 Закону України «Про державну службу», ст.79 КЗпП України, ст.ст.10,12 Закону України «Про відпустки» та ст. 45 Конституції України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, представник відповідача в судовому засіданні не навів жодних підстав та не надав жодних доказів правомірності вчинення бездіяльності відповідачем, яка полягає у не розгляді заяви позивача від 21.01.2019р. про надання позивачеві відпустки з 28.01.2019р. та не повідомлення про результати розгляду вказаної заяви з урахуванням норм ст.79 КЗпП України та ст.ст.10,12 Закону України «Про відпустки».

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються доводи представника відповідача про те, що позивачем ігноруються наказу (розпорядження), доручення керівника, у тому числі і щодо необхідності прибуття до Держекоінспекції для вирішення службових питань та погодження відпустки, оскільки вказані обставини не можуть бути обрані відповідачем обґрунтованими підставами для бездіяльності відповідача в частині не розгляду заяви позивача від 21.01.2019р. про надання йому відпустки з 28.01.2019р. виходячи з вимог ст.ст.10,12 Закону України «Про відпустки», ст. 79 КЗпП України, п.5.25 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003, а також вимог ст.45 Конституції України.

Також є безпідставними та відхиляються і доводи відповідача про те, що позивачеві відпустка була погоджена з 27.12.2018р. на 30 календарних днів, оскільки вказаний факт не звільняє відповідача від обовязку розглянути заяву позивача від 21.01.2019р. та прийняти відповідне рішення шляхом оформлення візування відповідної заяви у спосіб та у порядку, встановленому п.5.25 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003 з урахуванням побажань позивача та з урахуванням причин зазначених у заяві, які стосуються стану здоровя позивача та необхідності повідомлення позивача про таке рішення згідно до наведених вимог ст.79 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про відпустки».

Щодо посилань відповідача на те, що роботодавець і працівники повинні дотримуватися черговості надання щорічних відпусток, яка визначається графіком відпусток, оскільки вищенаведені норми чинного законодавства не містять заборони щодо надання відпусток працівникам поза межами встановленого графіку черговості відпусток з урахуванням побажань працівника та з урахуванням його стану здоровя, а тому недотримання графіку надання відпусток не є підставою для не розгляду відповідачем заяви позивача від 21.01.2019р. про надання йому відпустки з 28.01.2019р. виходячи із зазначених у заяві причин, повязаних із необхідністю продовження лікування.

Судом враховується і те, що відповідач, зазначаючи про необхідність дотримання графіку відпусток не надав суду жодних доказів, які б свідчили про дотримання саме відповідачем як субєктом владних повноважень норм ст.79 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про відпустки», жодного графіку на 2019р., узгодженого з позивачем суду не надано, а тому такі посилання не звільняють позивача від обовязку розглянути заяву позивача від 21.01.2019р. незалежно від того був графік чи ні та не звільняє від обовязку прийняти відповідне управлінське рішення шляхом візування у спосіб, встановлений п.5.25 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003.

При цьому, представник відповідача у ході судового розгляду справи причини не розгляду відповідачем заяви позивача від 21.01.2019р. про надання відпустки з 28.01.2019р. з урахуванням вимог ст.79 КЗпП України, ст.ст.10,12 Закону України «Про відпустки» пояснити не зміг.

Є неспроможними посилання відповідача на те, що позивач не прибув до Держекоінспекції для погодження відпустки, оскільки наведені відповідачем умови щодо необхідності прибуття до Держекоінспекції до м. Києва саме для погодження відпустки не передбачені ні ст.79 КЗпП України, ні ст.ст.10,12 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді заяви позивача від 21.01.2019р. про надання йому відпустки з 28.01.2019р. згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що відповідачем була вчинена протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав та інтересів позивача на відпочинок у вигляді відпустки, які гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП України та Законом України «Про відпустку» та, у даному випадку, таке порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною.

Також приймаючи рішення у наведеній вище частині позову та визнаючи протиправною бездіяльність позивача, яка полягає у не розгляді заяви позивача від 21.01.2019р. про надання позивачеві відпустки, адміністративним судом враховуються і норми Конвенції про оплачувані відпустки №132 Міжнародної організації праці на яку посилається позивач у позові та яка була ратифікована Україною 25.10.2001р., а тому є частиною національного законодавства України згідно до вимог ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача протягом тижня з дня набрання чинності судовим рішенням ініціювати надання позивачеві частини щорічної відпустки за 2014-2015р.р. шляхом письмового повідомлення позивача про пропоновану дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до її початку та надати відпустку протягом місяця з дня набрання чинності судовим рішенням, оскільки, по-перше, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді ініціювання відпустки не працівником, а роботодавцем суперечить порядку та умовам надання відпустки, які встановлені ст.79 КЗпП України та ст.ст.10,12 Закону України «Про відпустки», оскільки за наведеними нормами ініціатором надання відпустки повинен виступати саме працівник шляхом подання до керівника організації відповідної заяви, але ніяк не роботодавець, а тому вимоги позивача у наведеній частині щодо ініціювання надання позивачеві відпустки саме роботодавцем (відповідачем) є безпідставними та суперечать наведеним нормам; по друге, вказані позовні вимоги про зобовязання надати позивачеві відпустку направлені на захист ще не порушеного права (майбутнього права), що не передбачено ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судовому захисту підлягає порушене право позивача щодо не розгляду його заяви від 21.01.2019р. про надання відпустки з 28.01.2019р. (термін надання якої вже сплинув та не може бути реалізований), а не право, яке може бути порушене у майбутньому.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку ефективним способом захисту порушеного права є лише визнання бездіяльності відповідача у наведеній частині протиправною, а зобовязання відповідача розглянути вказану заяву не призведе до відновлення порушеного права позивача, оскільки період, у який позивач просив надати йому відпустку (з 28.01.2019р. на 16 календарних днів) уже сплинув, а тому у цій частині зобовязання вчинити певні дії є неефективним з урахуванням норм ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог позивача про зобовязання відповідача вчинити певні дії, у спосіб, обраний позивачем, слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції України на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн., виходячи із розрахунку 768,40 грн. (сплаченого судового збору згідно квитанції №0.0..1 від 08.02.2019р.) / 2, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 72-77,94,122,132,139,193,241-246,250,251, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної екологічної інспекції України в особі виконавчого обовязків Голови ДЕІ ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції України в особі виконавчого обовязків Голови ДЕІ ОСОБА_5, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_3 від 21.01.2019р. про надання йому невикористаної відпустки з 28.01.2019р. та не повідомлення про результати розгляду вказаної заяви.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 3, корп. 2, ) на користь ОСОБА_3 (49101, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп. (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 24.04.2019р.

Суддя ОСОБА_1