Справа № 826/17103/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року (повний текст рішення складено 12.02.2019) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) від 11.04.2018 № 509.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 3, ідентифікаційний код 38062282) від 11.04.2018 № 509.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем, подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Так, апелянт, зазначає, що відповідно до приписів положення № 2319 його норми на застосовуються до правовідносин, що виникають відповідно до Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та «Про ліцензування видів господарської діяльності», а також не поширюються на застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за порушення Ліцензійних умов. Крім того, апелянт вказує на відсутність предмету спору, оскільки у встановлений строк позивач виконав вимоги розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.04.2018 № 509.

19.04.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції . Зокрема, позивач вказує, що апелянт безпідставно посилається на те, що приписи Положення № 2319 не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки на дату прийняття оскаржуваного розпорядження -11.04.2018 ще не були внесені зміни до вказаного Положення , які виключили регулювання ними спірних правовідносин, такі зміни внесені лише 11.10.2018.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що у період з 02.04.2018 по 06.04.2018 посадовими особами Нацкомфінпослуг проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) ТОВ "Споживчий центр" з питань дотримання вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг, за результатами якого складено акт від 06.04.2018 № 203/13-3/2.

Вказаним актом зафіксовано порушення ТОВ "Споживчий центр" статті 526 Цивільного кодексу України; частини першої статті 9 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності"; пункту 35 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 913.

На підставі висновків зазначеного акта позапланового заходу, відповідачем винесено розпорядження від 11.04.2018 № 509 "Про усунення ТОВ "Споживчий центр" порушень ліцензійних умов", яким зобов'язано позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 03.05.2018.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що Положенням N 2319 визначено чіткий порядок застосування заходів впливу Нацкомфінпослуг, а недотримання зазначених процесуальних вимог нівелює право особи, яка притягається до відповідальності, на захист її прав та інтересів в адміністративному досудовому порядку та зумовлює незаконність рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду справи про правопорушення. Приймаючи оскаржуване розпорядження Нацкомфінпослуг не дотримано вимоги щодо процедури застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, оскільки не здійснювався розгляд справи про правопорушення відносно позивача, не повідомлялось останнього про такий розгляд, відповідно, не направлялися акт та рішення, складені за результатами перевірки та розгляду справи про правопорушення, а тому розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.04.2018 № 509 є протиправним та підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з положеннями статті 39 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Пунктом 1 частини першої статті 40 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу, зокрема, зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Відповідно до частини першої статті 28, статей 39-42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затверджено Положення № 2319.

Пунктом 1.1 Положення № 2319 (тут та далі в редакції чинній на час виникненя спірних правовідносин) визначено, що це Положення розроблене з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг.

Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про застосування заходів впливу та їх оскарження.

При цьому, вказаним Положенням в редакції чинній до 11.10.2018, чітко визначалося, що воно не застосовується виключно до правовідносин, повязаних із накладенням Національною комісією штрафів за невиконання (неналежне виконання) вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

А тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що Положення № 2319 не застосовується до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем акт про правопорушення не складався, не здійснювався розгляд справи про правопорушення відносно позивача, не повідомлялось останнього про такий розгляд, не направлялися акт про правопорушення та рішення, складені за результатами перевірки та розгляду справи про правопорушення.

Так, відповідно до пункту 2.1 Положення № 2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати заходи впливу, зокрема, зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення.

При цьому, згідно підпункту Положення № 2319 провадження у справі про правопорушення є обов'язковою передумовою застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1-9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення.

За правилами пунктів 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6, 4.7, 4.9, 4.10 розділу ІV Положення № 2319 виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта.

Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення.

У разі виявлення порушення законодавства про фінансові послуги під час проведення перевірки (інспекції) акт про правопорушення складається не пізніше п'яти робочих днів після підписання посадовою особою Нацкомфінпослуг акта перевірки (інспекції).

Днем початку провадження у справі про правопорушення є дата складання посадовою особою Нацкомфінпослуг акта про правопорушення.

Акт про правопорушення складається та підписується у двох примірниках не пізніше 15 робочих днів з дати виявлення порушення законодавства про фінансові послуги.

Справу про правопорушення не може бути порушено, а наявна в провадженні справа про правопорушення підлягає закриттю в разі: якщо не доведено факт вчинення особою порушення законодавства про фінансові послуги; якщо вирішення справи про правопорушення не належить до компетенції Нацкомфінпослуг; якщо з дня вчинення порушення минуло три роки; припинення особи, щодо якої порушено справу про правопорушення; визнання таким, що втратив чинність, або визнання судом незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині, нормативно-правового акта, який містить норму законодавства про фінансові послуги, яку порушено, або визнання нечинним чи скасування акта про правопорушення, яким зафіксовано факти, що свідчать про наявність порушення вимог законодавства про фінансові послуги; якщо порушено вимоги нормативно-правового акта, доступ до якого обмежений; наявності за одним і тим самим фактом іншої справи про правопорушення; якщо за тим самим фактом порушення є нескасоване рішення Нацкомфінпослуг у справі про правопорушення; прийняття на дату розгляду справи про правопорушення рішення Нацкомфінпослуг про виключення інформації про особу з Державного реєстру фінансових установ або з відповідних реєстрів та переліків, що ведуться Нацкомфінпослуг; порушення строку для прийняття рішення про застосування заходу впливу; якщо порушення та його наслідки усунені порушником самостійно до застосування заходів впливу, крім випадків, передбачених статтями 41 і 43 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Нацкомфінпослуг як колегіальний орган приймає рішення про застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, протягом 60 календарних днів з дня порушення провадження у справі про правопорушення.

До акта про правопорушення долучаються пояснення керівника або уповноваженого представника особи, інші документи, що стосуються справи про правопорушення (далі - матеріали про правопорушення).

Примірник акта про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше п'яти днів з дати його складання з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Керівник або уповноважений представник особи має право подати на розгляд справи про правопорушення письмові пояснення (заперечення) разом із документами, на яких вони ґрунтуються. Письмові пояснення в обов'язковому порядку долучаються до матеріалів справи про правопорушення.

Відповідно до вимог пунктів 4.11-4.26 розділу ІV Положення № 2319 у випадку розгляду справ про правопорушення, за які передбачено застосування заходів впливу, визначених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, член Нацкомфінпослуг відповідно до розподілу обов'язків подає матеріали про правопорушення до Нацкомфінпослуг як колегіального органу для розгляду справи про правопорушення. Повідомлення особи про розгляд справи про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше ніж за десять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг при підготовці справи про правопорушення, за яке передбачено застосування заходу впливу, визначеного підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, до розгляду повинна: з'ясувати, чи належить до її компетенції розгляд справи про правопорушення; з'ясувати, чи належить до її компетенції застосування відповідного заходу впливу; перевірити, чи дотримані вимоги законодавства при складанні акта про правопорушення; з'ясувати, чи є в наявності додатки, зазначені в акті про правопорушення; з'ясувати, чи застосовувалися раніше до особи заходи впливу за таким самим фактом; перевірити наявність обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність особи; визначити необхідність залучення до розгляду справи про правопорушення фахівців, експертів із питань ринку фінансових послуг, фахівців саморегулівних організацій та інших осіб; перевірити своєчасність повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг вирішує питання, передбачені у пункті 4.12 цього розділу, визначає дату, час та місце розгляду справи про правопорушення, про що повідомляється особа рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за п'ять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис.

Керівник або уповноважений представник особи при розгляді справи про правопорушення має право: знайомитися з усіма матеріалами, які є у справі про правопорушення; бути присутнім при розгляді справи про правопорушення; надавати пояснення (у тому числі письмові), заявляти клопотання по суті виявленого порушення.

Відсутність керівника або уповноваженого представника особи в разі якщо про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення він був повідомлений згідно з вимогами пунктів 4.11 та 4.13 цього розділу, не може бути підставою для відкладення розгляду справи про правопорушення.

Рішення про застосування заходу впливу або закриття справи про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис протягом 5 днів з дати його прийняття.

За результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що Положенням № 2319 чітко визначений порядок застосування заходів впливу Нацкомфінпослуг. Зокрема, передбачено, що обов'язковою передумовою застосування заходів впливу, таких, як зобов'язання усунути порушення, є провадження у справі про правопорушення, яке, в свою чергу, здійснюється з повідомленням особи щодо якої здійснюється розгляд такої справи.

Недотримання зазначених процесуальних вимог нівелює право особи, яка притягається до відповідальності, на захист її прав та інтересів в адміністративному досудовому порядку та зумовлює незаконність рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 826/10418/16 та від 19 вересня 2018 року у справі № 815/4569/17.

Відповідач не надав жодних доказів, стосовно складання, своєчасного надсилання та отримання позивачем акту про правопорушення, розгляду справи справи про правопорушення тощо.

Більш того, зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

Апелянт стверджує, що в даному випадку відсутній предмету спору, оскільки у встановлений строк позивач виконав вимоги розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.04.2018 № 509

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку підставою для висновків щодо протиправності оскаржуваного розпорядження є допущені відповідачем процедурні порушення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб'єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Так, частинами 1, 2 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому колегія суддів враховує положення ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на важливості дотримання і неухильного виконання процедури розгляду справи про правопорушення, що безпосередньо пов'язано із забезпеченням права суб'єкта особи, інтересів якої вона стосується, на захист, зокрема повідомлення особи щодо якої здійснюється про розгляд такої справи та забезпечення права на надання нею відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли.

Слід зауважити, що у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що невиконання суб'єктом владних повноважень вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

Наразі, відповідач, приймаючи спірне рішення діяв з порушенням вимог Положення № 2319 за відсутності провадження у справі про правопорушення та з порушенням права позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки вжиття заходів впливу здійснено з порушенням встановленої законом процедури, а тому не може вважатись законними і обґрунтованим рішення відповідача, яке прийнято з порушенням порядку їх прийняття.

При цьому, колегія суддів вважає, що відсутні підстави перевірки оскаржуваного розпорядження по суті встановлених ним обставин, оскільки невиконання суб'єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури вжиття заходів впливу та, як наслідок, прийнятого розпорядження.

Щодо доводів апелянта про з посиланням на приктику Європейського суду з прав людини щодо вмотивованості рішення, то колегія суддів зауважує, що зауважує, що пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року -залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено - 24.04.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю.Кучма