Справа № 1540/4847/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4847/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 14 січня 2019 року у складі суду судді: Свиди Л.І. в місті Одесі по справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2018 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (далі - КП «Теплопостачання міста Одеси») звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.07.2017 року №.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що камеральна перевірка позивача проведена з порушенням строків її проведення, відповідачем порушено порядок оформлення результатів документальної перевірки, акт перевірки, оформлений з порушенням вимог законодавства та не може бути підставою для складання на його підставі податкового повідомлення-рішення. Крім того, позивач зазначає, що нарахування штрафних санкцій на розстрочений податковий борг є неправомірним, оскільки на розстрочений податковий борг вже нараховані штрафні санкції в порядку надання розстрочки. Отже, оскільки період нарахування штрафних санкцій (пеня та штрафи) визначається за межами строку, на який надано розстрочення сплати податкового боргу, та триває до моменту надання розстрочки сплати податкового боргу та після закінчення цього періоду, а розстрочення податкового боргу триває для КП «Теплопостачання міста Одеси» на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року по справі №815/1969/15 на період з 27.11.2015 по 28.10.2020 р., то за період з 27.11.2015 року по 28.10.2020 року підстав для нарахування штрафних санкцій у Податкового органу, не було. Відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у встановлених розмірах. Крім того апелянт зазначає, що при розстроченні податкового боргу відповідно до ст. 32.2 Податкового кодексу України відбувається перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти. Строки сплати податкового боргу перенесено внаслідок розстрочення, та в перенесені строки апелянт все сплачує своєчасно, що підтверджується самим податковим органом, тому немає порушення строків сплати та відповідно підстав для нарахування пені по ст. 126 Податкового кодексу України. Також апелянт зазначає, що строки затримки сплати узгодженого податкового боргу, які вказані в ст. 126 Податкового кодексу України, мають розраховуватись з дня наступного за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання. Але, до Акту камеральної перевірки від 03.07.2017 та до податкового повідомлення-рішення від 21.07.2017 року не додано розрахунку штрафних санкцій із кількістю днів затримки сплати податкового боргу по відповідним податковим (поточним/уточненим) деклараціям, адже сума цих штрафних санкцій напевно має рахуватися в залежності від днів затримки сплати по окремій податковій декларації. Крім того, розрахунок штрафних санкцій, що доданий до Акту перевірки №215/28-10-49-10/34674102/19 від 03.07.2017 року не збігається з розрахунком штрафних санкцій, що доданий до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Крім того, апелянт зазначає, що Податковим органом неправомірно нараховуються штрафні санкції декілька раз за один і й же період оплати розстроченого податкового боргу, що вже були предметом оскарження позивачем в суді в справі №815/5700/16, в справі №815/2774/18 та в цій справі. З розрахунку, доданого до Акту камеральної перевірки від 03.07.2017 та до податкового повідомлення-рішення від 21.07.2017 року вбачається, що штрафні санкції було нараховано по ухвалі суду №815/1969/15 про надання розстрочки сплати податкового боргу в період з 28.10.2015 року. Крім того, з розрахунку вбачається, що штрафні санкції було нараховано по ухвалі суду №1570/13662/09 про надання розстрочки сплати податкового боргу в період з19.11.2014 року. Відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України такого взагалі не передбачено нарахування штрафних санкцій на суму податкового боргу, стягненого за рішенням суду. Також апелянт зазначає, що камеральна перевірка проведена з порушенням процедурних вимог Податкового кодексу України, така перевірка відсутня як юридичний факт, що свідчить про відсутність у контролюючого органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення за наслідками здійснення цієї перевірки, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач/Одеське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що податковим органом додержані строки проведення перевірки позивача, оскільки предметом камеральної перевірки, за результатами якої складено акт від 03.07.2017 №215/28-10-49-10/34674102, було своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання з податку на додану вартість строк проведення такої перевірки становить 1095 днів (строк давності, визначені ст. 102 Податкового кодексу України). Відповідач зазначає, що результати перевірки оформлені належним чином, позивачем порушені строки сплати податкових зобов'язань з моменту їх узгодження до набрання чинності рішеннями суду про розстрочку сплати зобов'язань, а тому застосування до позивача штрафних санкцій є правомірним та оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Одеським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведена камеральна перевірка своєчасності сплати податку на додану вартість КП «Теплопостачання міста Одеси», за результатами якої складений акт перевірки №215/28-10-49-10/34674102/19 від 03.07.2017 року (Том І, а.с. 25-26).

Зазначеною перевіркою встановлена не сплата позивачем податкових зобов'язань у встановлені строки, що є підставою у відповідності до п. 126.1 ст. 126 ПК України, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді штрафу.

В акті перевірки зазначено, що відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 року по справі №1570/13662/09 КП «Теплопостачання міста Одеси» надано розстрочку податкового боргу на загальну суму 2373,6 тис. грн. Термін сплати розстрочки з 19.12.2014 року по 18.11.2016 року (сума податкового боргу погашено у повному обсязі). Також відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року по справі №815/1969/15 КП «Теплопостачання міста Одеси» надано розстрочку податкового боргу на загальну суму 102163,4 тис. грн. Термін сплати розстрочки з 27.11.2015 року по 28.10.2020 року. Погашення податкового боргу КП «Теплопостачання міста Одеси» призвело до нарахування штрафних санкцій, які наведені у додатку до акту перевірки.

На підставі виявлених порушень, Одеським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2017 року, яким до позивача застосований штраф у розмірі 20% за затримку сплати грошових зобов'язань в сумі 23348231,55 грн. більше ніж на 30 днів, тобто, в розмірі 4669646,31 грн. (Том І, а.с. 26).

Позивач не погодився з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення та оскаржив його в адміністративному порядку до ДФС України, проте рішенням про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга без задоволення (Том І, а.с. 29-30, 34-35), що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволені позовних вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами пп. 75.1.1 п. 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно п. 36.1. ст. 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податків обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи; крім того, п. 36.5. ст. 36 ПК України встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п. 57.1 ст.57 та п. 203.2. ст. 203 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

При цьому, відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що за позивачем рахувався узгоджений з 20.05.2014 року податковий борг за податковим повідомленням-рішенням №/0 від 08.12.2009 року, який мав бути сплачений до 30.05.2014 року, однак рішенням суду від 20.06.2014 року у справі №1570/13662/09, яке набрало законної сили 19.11.2014 року, позивачу розстрочене погашення податкового боргу.

Крім того, за позивачем рахувався податковий борг за уточнюючими розрахункам, податковими деклараціями, податковими повідомленнями-рішеннями, тощо, однак рішенням суду від 30.07.2015 року по справі №815/1969/15, яке набрало законної сили 06.10.2015 року, позивачу розстрочене погашення податкового боргу.

Так, податковий борг, на який було надано розстрочення ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2014 по справі №1570/13662/09, виник на підставі податкового повідомлення-рішення №/0 від 08.12.2009 на суму 2374 552,56 грн. (1 583 035,11 грн. основний платіж та 791 517,45 грн. штрафна санкція).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2013 по справі №1570/13662/09 у задоволені позову КП «Теплопостачання міста Одеси» про скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення було відмовлено, дата набрання законної сили - 20.05.2014.

Відповідно до абз. 2 п. 57.3 ст. 57 ПК України граничний строк сплати податкового повідомлення-рішення №/0 від 08.12.2009 був 30.05.2014.

Як вже зазначалося вище розстрочення зазначеного податкового повідомлення-рішення було надано рішенням суду, яке набрало законної сили 19.11.2014 р.. Таким чином, з 30.05.2014 (граничний строк сплати) по 19.11.2014 (дата надання розстрочення) КП «Теплопостачання міста Одеси» повинно бути притягнуто до відповідальності передбаченої ст. 126 ПК України у розмірі 20% від розміру погашення кожної чергової частки розстрочених (відстрочених) сум заборгованості, у зв'язку з затримкою сплати на більше чим 30 календарних днів.

Податковий борг, на який було надано розстрочення постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 (дата набрання законної сили 06.10.2015) по справі №815/1969/15, виник на підставі:

- уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість надані 26.12.2014 на загальну суму 62645726,7 грн.: № у сумі 5105565 грн., № у сумі 11234819грн., № у сумі 3501056 грн., № у сумі 5093635 грн., № у сумі 187440 грн., №907506339 у сумі 59253 грн., № у сумі 2612480 грн., № у сумі 6153646 грн., № у сумі 3550606,7 грн. (загальна сума уточнюючого розрахунку складала 8316480,0 грн.), № у сумі 2410878,0 грн., № у сумі 4972771,0 грн., № у сумі 5254795,0 грн., № у сумі 10998259,0 грн., № у сумі 996995,0 грн., № у сумі 522528,0 грн. (граничний строк сплати - 26.12.2014);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.12.2014 р. на суму 997793,0 грн. (граничний строк сплати - 30.12.2014);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2015 р. на суму 6771736,0 грн. (граничний строк сплати - 30.01.2015);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.02.2015 на суму 1848261,0 грн. (граничний строк сплати - 01.03.2015);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 20.03.2015 на суму 5597508,0 грн. (граничний строк сплати - 30.03.2015),

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.04.2015 на суму 5091920,0 грн. (граничний строк сплати - 30.04.2015);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.05.2015 на суму 9577409,0 грн. (граничний строк сплати - 30.05.2015),

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.06.2017 на суму 1406348,0 грн. (граничний строк сплати - 30.06.2015);

- несплачена розстрочена заборгованість за податковим повідомленням - рішенням №/0 від 08.12.2009 у сумі 695402,0 грн., за період з січня по липень 2015 року (граничний строк сплати - 30.05.2014);

- податкового повідомлення-рішення від 22.07.2015 №000016410 на суму 242838,53 грн. (граничний строк сплати - 01.08.2015);

- пені за несвоєчасну сплату відповідно до ст. 129 ПК України у сумі 7269503,01 грн. за період з грудня 2014 року по дату надання розстрочки.

З вищевикладеного вбачається, що до набрання законної сили рішення про розстрочення податкового боргу боржником вже було пропущено граничні строки сплати податкового боргу на більше ніж 30 календарних днів. Таким чином КП «Теплопостачання міста Одеси» повинен бути притягнутий до відповідальності передбаченої ст. 126 ПК України у розмірі 20% від розміру погашення кожної чергової частки розстрочених (відстрочених) сум заборгованості.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 100 ПК України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а тому розстрочення боргу виключає застосування штрафу на підставі ст. 126 ПК України.

Однак, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 ст. 126.1 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Крім того, апелянт посилається в своїй апеляційній скарзі на Порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №574, проте колегія суддів вважає дані посилання безпідставними, так як зазначений порядок регулює правовідносини, які виникають при надані розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) самим податковим органом за заявою платника податків. Розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке надається за рішенням суду регулюється Методичними рекомендаціями щодо взаємодії структурних підрозділів органів ДФС при розстроченні (відстроченні) на підставі рішення суду сум заборгованості за платежами, контроль за справлянням яких здійснюється органами ДФС (у тому числі недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), затверджених наказом ДФС України №318 від 14.04.2016.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Разом з тим, згідно п. п. 14.1.175. п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Таким чином,

колегія суддів вважає, що якщо розстроченню/відстроченню підлягає податковий борг, а не грошове зобов'язання, платник податків не звільняється від сплати штрафних санкцій за порушення строків сплати відповідно до ст. 126 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що позивачу вже надавалося розстрочення податкового боргу. Таким чином йому правомірно, відповідно до вищезазначеного, нараховується штрафна санкція відповідно до вимог ст. 126 ПК України у день фактичного погашення чергових часток розстрочених (відстрочених) сум заборгованості.

При цьому колегія суддів наголошує, що розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Зазначена правова позиції викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду від 18.11.2014 року №1602/11/10/14-14 «Щодо застосування пункту 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України».

Таким чином, передбачена пунктом 126.1 ст. 126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Також колегія суддів бере до уваги позицію Вищого адміністративного суду України, що визначена в листі №1602/11/10/14-14 від 18.11.2014 року, відповідно до якої судове рішення про розстрочення присудженої судом податкового боргу не змінює обсягу податкового обов'язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов'язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 ст. 126 ПК України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов'язань, визначених ПК України, і не може нівелювати правове значення останніх.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 ст. 126.1 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

У свою чергу розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Правовий висновок з приводу застосування цих положень у разі порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, у тому числі й у разі розстрочення його виконання, викладено у постанові Верховного Суду України від 18.09.2014 року у справі №21-279а14.

Отже, колегія суддів зазначає, що законодавством України не передбачене звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафу за несплату узгодженої суми грошових і зобов'язань протягом строків, визначених податковим законодавством, які у послідуючому були розстроченими за рішенням суду.

Відповідно до приписів п. 32.1 ст. 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно пп. 32.2, 32.3 ст. 32 ПК України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 87 ПК України визначено джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків.

Частиною 1 ст. 263 КАС України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017) визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Більш того, колегія суддів наголошує, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами ПК України, при цьому порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 ПК України.

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов'язань.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу. При цьому рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу. Разом з цим, постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених 126.1 ст. 126 та пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що прийняття судових рішень, якими визначено згідно процесуального закону порядок виконання судових рішень щодо стягнення податкового боргу, жодним чином не впливає на звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, нарахування яких передбачено статтями 126 та 129 ПК України, за несвоєчасну сплату сум грошових зобов'язань, а отже доводи позивача наведені в адміністративному позові є помилковими, а нарахування податковим органом штрафних санкцій у відповідній сумі є правомірним.

Аналогічної правової позиції дотримується Касаційний адміністративний суд у складі Верховний Суд, зокрема у постанові від 08 травня 2018 року в справі №802/777/16-а, у постанові від 20 березня 2018 року по справі №812/8730/13-а.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із внесеними змінами від 03.10.2017 р. N 2147-VIII встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в ПК України передбачено такий правовий інститут, як не сплата узгоджених грошових зобов'язань протягом граничних строків. Дія цього правового інституту розпочинається певним моментом у часі, таким моментом є дата сплати угодженого грошового зобов'язання за умови, якщо ця дата приходиться не на останній день граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання, що встановлений ПК України.

Порушення строку сплати можливо встановити лише в момент сплати, оскільки до цього моменту сплати грошового зобов'язання, як такої, ще не існує.

Таким чином, порушення строку сплати грошових зобов'язань податковий орган встановив саме в момент сплати таких зобов'язань. При цьому, камеральна перевірка проведена в строки та в порядок передбачений ст.ст. 75, 76 ПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення 30 денного строку проведення камеральної перевірки з моменту подання декларацій, передбаченого ст. 76 Податкового кодексу України, оскільки судові рішення, по яким було надано розстрочення податкового боргу, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки, було ухвалено по податковим деклараціям поданим позивачем до їх винесення, тобто до 06.10.2015 року та до 19.11.2014 року, а акт перевірки складений 03.07.2017 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до положень п. п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України предметом камеральної перевірки може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків), своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання, тощо.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки предметом камеральної перевірки, за результатами якої складений акт перевірки №215/28-10-49-10/34674102/19 від 03.07.2017 року є своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання з податку на додану вартість, камеральна перевірка з цих питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, що становить 1095 днів.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що притягнення до відповідальності відбувається при сплаті узгодженого грошового зобов'язання, так як тільки після сплати можливо визначити скільки днів затримки минуло за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання. Таким чином строк проведення камеральної перевірки, предметом якої є своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання ніяким чином не може складати 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання декларації, так як сплата таких зобов'язань може бути здійснена і через більш тривалий термін.

Щодо доводу апеляційної скарги про суперечність листів податкового органу, які надсилались на адресу апелянта, розрахунків до акту камеральної перевірки, а також податкового повідомлення-рішення, в яких зазначається про нарахування штрафних санкцій декілька разів за один період, колегія суддів зазначає наступне.

Так, листами податкового органу №2544/10/28-08-17-018 від 06.06.2016 року (а.с. 36-37) та №3010/10/28-08-17-018 від 30.06.2016 (а.с. 39) було повідомлено апелянта про закінчення дії графіка погашення розстрочених (відстрочених) сум заборгованості за платежами, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби на підставі рішення суду від 19.11.2014 №1570/13662/09, в якому останній термін погашення становив 02.06.2016 на суму 593538,14 грн.

Зазначене останнє нарахування було погашено, але так як, до закінчення термінів погашення боргу за наданою розстрочкою відповідно до рішення суду від 19.11.2014 №1570/13662/09, було прийнято інше рішення суду про розстрочення податкового боргу від 28.10.2015 по справі №815/1969/15 частина сум за першою розстрочкою була включена відповідно до рішення суду у другу розстрочку, про що контролюючий орган зазначає у своїх листах та надає платнику уточнений графік погашення розстрочених (відстрочених) сум заборгованості.

Саме з цих причин у Акті перевірки наявні суми по рішенню суду від 19.11.2014 №1570/13662/09 на які нараховані штрафні санкції, у зв'язку з порушенням строків сплати грошових зобов'язань.

Посилання апелянтом, що податковим органом було неправомірно нараховано штрафні санкції тричі за один і той же період оплати розстроченого податкового боргу, що вже були предметом оскарження позивачем у суді, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності. Оскільки, у разі якщо сума боргу погашається частково то період прострочення буде розрахуватися з дня виникнення боргу до дня часткового погашення боргу, за кожні чергові частки погашеного боргу.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Вирішуючи питання про застосування ст. 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Аманн проти Швейцарії (Заява N27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в апеляційній скарзі не зазначено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси».

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 14 січня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 14 січня 2019 року по справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П.Коваль

Суддя: О.О.Димерлій

Суддя: О.В.Єщенко