Справа № 260/204/19
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3962/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Плеханова З.Б. в м. Ужгороді та проголошеного 0 12:06 год, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа: Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, в якому просить визнати неправомірними дії державного виконавця Досяка Максима Богдановича та зобов'язати виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду яке набуло законної сили 10.09.2018 року у повному обсязі; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №57234804 від 24.01.2019 року; зобов'язати виконати скаргу від 25.01.2019 року та витребувати від Фонду соціального страхування України в Закарпатській області нарахування доплати коштів із 15 березня 2018 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв в межах вимог Закону України « Про виконавче провадження». Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що суд при прийняті рішення невірно застосував норми матеріального та процесуального прав. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідачем неправомірно 24.01.2019р. закінчено виконавче провадження №57234804 за №165/5 щодо примусового виконання виконавчого листа №305/978/18 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 13.09.2018 року про зобов'язання Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області визнати та постановити на облік ОСОБА_3, як особу інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом з дня звернення - 15 березня 2018 року, так як зазначене рішення не виконано. Окрім того, неправомірність дій відповідача полягають саме в зупиненні виконавчого провадження за постановою державного виконавця від 29.10.208 року та безпідставно не витребувано інформації з Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області про розмір коштів, які зобов'язана третя особа доплатити.

Відповідач та третя особа не використали право на подання відзиву на апеляційну скаргу, а сама його відсутність згідно положень ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Одночасно необхідно зазначити, що відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та це знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року у справі №305/978/18 р. визнано протиправним рішення Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області щодо відмови у взятті на облік ОСОБА_3, як особи, інвалідність якої пов'язана із трудовим каліцтвом та зобов'язано Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області визнати та поставити на облік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, як особу, інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом, - з дня звернення 15 березня 2018 року.

13 вересня 2018 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист за №305/987/18/, за яким зазначено, що судове рішення у справі №305/987/18 від 08.08.2018р. про зобов'язання Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області визнати та поставити на облік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, як особу, інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом, - з дня звернення 15 березня 2018 року набрало законної сили 10.09.2018р.

В даному виконавчому листі боржником визнано Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, а стягувачем ОСОБА_3.

17.09.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у УДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Постановою ввід 17.09.2018 року ВП №57234804 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №305/978/18 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 13.09.2018 року про зобов'язання Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області визнати та постановити на облік ОСОБА_3, як особу інвалідність якої повязана з трудовим каліцтвом - з дня звернення - 15 березня 2018 року.

Відповідно до заяви начальника Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 року по справі №857/531/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.08.201 року у справі №305/987/18, на підставі якого виданий виконавчий документ.

29 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у УДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Постановою про зупинення виконавчого провадження ВП №57234804, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №305/978/18 виданого 13.09.2018 року зупинено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 року №305/978/18 апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області залишено без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.08.201 року у справі №305/987/18 - залишено без змін.

14 січня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у УДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Постановою про поновлення виконавчих дій ВП №57234804, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №305/978/18 виданого 13.09.2018 року було поновлено.

Відповідно до листа Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Закарпатській області від 21.01.2019 року №07-01/09-50 - Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року за №305/978/18 р. виконано в повному обсязі.

ОСОБА_3 взято на облік з 15.03.2018 року відповідно до постанови " Про взяття на облік потерпілого" Тячівського відділення управління ВД ФССУ в Закарпатській області за №0716/242/242/1 від 04.01.2019 року.

Вказане вище підтверджується постановою Тячівського відділення ВД ФССУ в Закарпатській області від 04.01.2019 року про взяття на облік, відповідно до якої ОСОБА_3 взято на облік з 15.03.2018 року за №242.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження».

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням відповідача, суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (в редакції, що діяла на момент виникнення вказаних правовідносин) (далі-Закон № 1404-VIII).

Згідно із ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктами 5, 6 ч.1 ст. 4 Закону № 1404-VIII) встановлені вимоги до виконавчого документу, в якому зокрема повинні міститися: резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналізуючи наведені приписи суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обов'язковою умовою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є встановлення державним виконавцем фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Сторона позивача не спростовує тієї обставини, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року за №305/978/18 р. Тячівським відділенням ВД ФССУ в Закарпатській області винесено постанову від 04.01.2019 року про взяття на облік, відповідно до якої ОСОБА_3 взято на облік з 15.03.2018 року за №242.

Відтак прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №57234804 за №165/5 від 24.01.2019 року відповідає вимогам пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто є правомірним.

Стосовно доводів сторони позивача щодо протиправності дій відповідача в частині прийняття 29 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем ВПВР у УДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області постанови про зупинення виконавчого провадження №57234804, то необхідно додатково вказати, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була подана відповідачем поза межами строк на апеляційне оскарження, а тому на рішенні суду міститься відмітка суду першої інстанції, що воно набуло законної сили.

Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв до провадження апеляційну скаргу Тячівського відділення ВД ФССУ в Закарпатській області та 11 грудня 2018 року суд апеляційної інстанції, апеляційну скаргу залишив без задоволення, а рішення суду без змін і це рішення було скеровано до виконавчої служби.

Статтею 38 Закону України №1404-VIII від 02 червня 2016 року визначено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Частиною 5 статті ст. 35 Закону України №1404-VIII від 02 червня 2016 року передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобовязаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Зважаючи на дану вимогу наведеного Закону відповідачем 14.01.2019 року прийнято постанову про поновлення виконавчих дій за ВП №57234804 тобто виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №305/978/18 виданого 13.09.2018 року Закарпатським окружним адміністративним судом було поновлено.

Одночасно необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець при виконанні рішення суду не вправі виходити за межі резолютивної частині рішення суду, яке визначено у виконавчому документі, а тому вимога позивача, адресована відповідачу у скарзі від 25.01.2019 року щодо витребування від Фонду соціального страхування України в Закарпатській області нарахування доплати стягувачу коштів із 15 березня 2018 року згідно чинного законодавства та Законів України та вирішити питання, яку суму доплати щомісячно повинен оплачувати стягувачу Фонд у виконанні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є безпідставною.

Беручи до уваги встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимоги, а тому такі не підлягають задоволенню.

Разом з тим необхідно зазначити, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

Загалом оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляцій скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не бачить підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі №260/204/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 24.04.2019.