Справа № 402/371/19
Суддя: Ясінський Л. Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/371/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді -Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання -Кашнікова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Благовіщенське адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до капрала поліції 1 батальону 6 роти Управління патрульної поліції у Черкаській області Фощенко Марії Михайлівни, Управління поліції у Черкаській області про скасування постанови серії ЕАВ №996337 про адмінправопорушення від 18.03.2019 р.

В С Т А Н О В И В:
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій поліцейського незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття адміністративної справи .

В обґрунтування позову наводить наступне:

18 березня 2019 року близько 10:00, керуючи автомобілем Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_1 , рухався в напрямку м. Благовіщенське, на 210 кілометрі автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса, позивач був зупинений поліцейським, капралом поліції 1 батальону 6 роти Управління патрульної поліції, в Черкаській Області Фощенко Марією Михайлівною.

Без пояснень причини зупинки постановою серії ЕАВ №996337 від 18 березня 2019 року про адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення, передбачене ч.І ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за невиконання вимог дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено".

Всі пояснення та прохання позивача про відкладення розгляду справи до уваги не приймалися.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КУпАП є незаконним та необгрунтованим.

Дійсно дорожній знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня- перед знаком. Необхідно також дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається. Однак позивач зазначає, що він цього знаку не бачив. Перед цим знаком встановлено ще один знак 5.19 "Використання смуги руху", що інформує водіїв про використання смуги для руху тільки певних видів транспортних засобів у зазначених напрямках. Якщо на знакові зображено знак, який забороняє або дозволяє рух будь-яким транспортним засобам, рух цих транспортних засобів по ній відповідно забороняється або дозволяється. Так от на цьому знаку лівою полосою рух вантажних автомобілів заборонено і вони рухаються правою полосою. Рухаючись правою полосою, великі вантажні автомобілі своїми габаритами закривають знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено". Саме так було і у випадку позивача, коли він рухався лівою полосою, а права була зайнята великим вантажним автомобілем (фурою). І знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" він просто фізично не мав змоги бачити. В той же час Правила дорожнього руху п.8.2.1 зазначають, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). І якби такий знак дублювався на протилежному боці дороги, звісно, позивач його бачив би і не допустив би порушень Правил дорожнього руху.

Саме так він і пояснював поліцейській. Тим більше, що на дорозі, яка перетинається в цей час не було жодного автомобіля і він своїми діями не спричинив жодної загрози безпеці руху.

Однак розгляд справи на місці, без підготовки та надання позивачу часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на протокол, інших доказів по справі, порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП, якими він не мав можливості скористатися.

Жодних доказів того, що саме він порушив правила дорожнього руху поліцейський не надав. Поліцейським порушено вимоги ст. 258 КУпАП, в якій зазначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. А дане порушення було зафіксовано не в автоматичному режимі, як і зазначено в постанові. Тобто, якщо адміністративне правопорушення не було зафіксовано в автоматичному режимі, працівник поліції не мав права виносити постанову без складання відповідного протоколу. Працівник патрульної поліції не мав права притягти позивача до відповідальності без належних доказів та з`ясування всіх обставин справи. Зміст постанови не відповідає вимогам ст.ст 283 і 284 КУпАП. В постанові відсутні докази, на яких грунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також не зазначаються мотиви відхилення інших доказів, на які він посилався.

Представник відповідача подав до суду відзив з додатками та відеозаписом із нагрудного відеореєстратора (а.с.15-22, 25) на позовну заяву, яке мотивовано тим, що ознайомившись із змістом та вимогами адміністративного позову не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, виходячи з наступного:

18.03.2018 року близько 09 години 40 хвилин Відповідач 1 несла службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку на автомобільній дорозі М-05 Київ - Одеса та виконувала службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України "Про Національну поліцію".

В цей час, Відповідач 1 стала свідком того що водій автомобіля Богдан 211040 д.н.з. НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", чим порушив п. 8.4 б) "Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В подальшому, у відповідності до п.п.1 п.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" автомобіль Богдан 211040 д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено.

Керуючись п. 2.1. ПДР, Відповідач 1 повідомила водія про підстави зупинки та про необхідність пред`явити посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу загальнообов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Після встановлення особи водія, яким виявився Позивач, Відповідач 1, в порядку передбаченому ст. 278 КУпАП, ст. 279 КУпАП розпочала розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому, роз`яснила йому права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Розглянувши справу у відповідності до ст. 280 КУпАП на підставі ст. 258, ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ч. 2 ст. 36 КУпАП, ст. 252 КУпАП було винесено постанову ЕАВ № 996337 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Позивач в позовній заяві вказує на те, що під час розгляду справи відносно нього, Відповідачем 1 не було враховано його пояснень по факту вчинення правопорушення.

Дане твердження Позивача не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується наданим суду відеозаписом,зробленим на службовий нагрудний відео реєстратор Відповідача 1, на якому зафіксовано спілкування з Позивачем та процедуру розгляду справи, під час якої Відповідач 12 роз`яснила Позивачу права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУПАП, після чого жодних клопотань щодо перенесення дати розгляду справи,з метою залучення адвоката або іншого фахівця в галузі права не надходило.

Пояснень по суті справи Позивач надавати не забажав, хоча Відповідач 1 наголосила про те, що Позивач має таке право.

Позивачем в позовній заяві зазначено про неправомірність розгляду справи відносно нього на місці вчинення правопорушення, що, нібито, вплинуло на можливість позивача скористатись правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Твердження позивача, що відповідачем відносно нього було незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення не відповідає чинному законодавству.

Розгляд справи було здійснено на місці вчинення правопорушення згідне ч. 4 ст. 258 КУпАП яка визначає, що у випадках, передбачених ч. 1. та 2 цієї статті (протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено де компетенції Національної поліції), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Вищезазначені доводи обґрунтовуються п. 38 Розділу 1 Закону України "Пре внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулюванню відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 року № 596-УІІІ. внесено зміни до ст. 258 КУпАП після частини першої доповнено новою частиною такогс змісту: "Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративний правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих і автоматичному режимі".

Тобто, даними змінами було розширено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких відбувається за скороченим провадженням та адміністративне стягнення за якими накладається саме на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження органу.

Окрім того, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, справа № 750/8192/16-а та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016 року, ЬС/800/36352/16 визначено, що винесення постанови поліцейським на місці вчинення правопорушення без складання протоколу є правомірним.

Із вищезазначеного слідує, що позивач не врахувавши даних норм законодавства, невірно здійснивши тлумачення норм права хибно дійшов до висновку про те, що справа про інкриміноване йому адміністративне правопорушення повинна була розглядатися відповідно вимог ст. 276 КУпАП за місцем вчинення правопорушення (місцем знаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення).

Крім того, позивач у позовній заяві вказав про те, що він здійснив проїзд без зупинки, так як він не бачив дорожнього знаку 2.2. "Проїзд без зупинки заборонено".

Згідно із п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Дорожній знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", який встановлено на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса, встановлено відповідно до норм ДСТУ і добре видний водіям (фото місця встановлення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», додається).

Крім того, під час розгляду справи Позивач факт вчинення ним правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, не заперечував.

Щодо визнання дій Відповідача 1 неправомірними:

В позовній заяві Позивач вказує, на неправомірність дій Відповідача 1, щодо процедури розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Таке твердження Позивача не відповідає дійсності.

Спілкування з Позивачем зафіксовано на службовий нагрудний відео реєстратор Відповідача 1, яким спростовується твердження Позивача про порушення процедури розгляду справи відносно нього.

Будь-які відомості, які б підтверджували неправомірність дій Відповідача в матеріалах справи відсутні та не були додані Позивачем до позовної заяви.

Крім того, ч. 3 ст. 286 КУпАП визначені конкретні види рішень, які за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності уповноважені виносити місцеві загальні суди як адміністративні, а саме:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2)скасування рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, у випадку визнання дій Відповідача незаконними, суд вийде поза межі своїх повноважень передбачених ч. Зет. 286 КАС України.

Враховуючи вищевикладене вважає, що Відповідач 2 діяла виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права і є такою, яка не має підстав для скасування
Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини та за наявності достатніх підстав, суддя приходить до висновку про можливість ухвалення судового рішення без виклику осіб у порядку спрощеного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутись до адміністративного суду ,якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси , і просити про їх захист шляхом .

Відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (даліКАС України) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання одніє із сторіна бо з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням( викликом) сторін.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративног осудочинства України за правилами спрощеного позовног опровадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАВ №996337 від 18 березня 2019 року про адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення, передбачене ч.І ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за невиконання вимог дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" ( а.с.8).

Суд критично відноситься та не бере до уваги твердження позивача зазначені у позовній заяві, оскільки вони спростовуються запереченням та дослідженим відеозаписом із нагрудного відеореєстратора.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, судом досліджено, що адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.2,5,9,72-76,243,246,250,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до капрала поліції 1 батальону 6 роти Управління патрульної поліції у Черкаській області Фощенко Марії Михайлівни, Управління поліції у Черкаській області про визнання дій поліцейського незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття адміністративної справи - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Ульяновський районний суд Кіровоградської області. області.

ССуддя: Л. Ю. Ясінський