Справа № 200/1310/19-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 р. Справа№200/1310/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

позивача: не зявися

представник відповідача ОСОБА_1

третя особа не зявися

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_2 до Добропільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної міграційної служби в Донецькій області про визнання протиправною відмови у видачі паспорту громадянина, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 (надалі позивач, ОСОБА_2С.) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Добропільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (надалі відповідач), про:

визнання протиправною відмову Добропільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

зобовязання Добропільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає наступне.

31 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про отримання паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, заява мотивована наявністю релігійних переконань через що позивач відмовляється від присвоєння йому цифрового ідентифікатора особистості. Відповідач у задоволенні вказаної заяви відмовив.

Вказана відмова є протиправною з огляду на норми Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта України».

Крім того, порушує особисті права позивача, які передбачені Конституцією України, зокрема в ст. ст. 32, 35.

Звертає увагу суду на правову позицію висловлену ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду у зразковій справі від 19 вересня 2018 року № 806/3265/17.

ОСОБА_3 управлінням Державної міграційної служби України в Донецькій області надано відзив на вказану позовну заяву, за змістом якого проти позовних вимог заперечує, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорту у формі книжечки в порядку Закону України «Про звернення громадян», на вказану заяву позивач відповідно до вимог вказаного закону отримав відповідь. В звязку із вказаним, жодних дій щодо відмови у видачі паспорту книжечки відповідачем не здійснювалось.

Свої позовні вимоги позивач мотивує наявністю релігійних переконань, але це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 у 2015 році документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон РU № 032444, який оформлений за допомогою Єдиного державного демографічного реєстру та позивачу вже присвоєно УНЗР (унікальний номер засобу реєстрації) 171, а його біометричні дані внесено до ЄДДР.

За відомостями бази ЄІАС УМП місце проживання ОСОБА_2 м. Беер Шева, вул. Ханук Гібтон, 16 ОСОБА_5.

За наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_2 22.07.2003 вибув на постійне місце проживання разом зі своєю матірю до ОСОБА_5.

За адресою зазначеною у позовній заяві позивач не зареєстрований, натомість там зареєстрована його мати, яка вибула на постійне проживання до ОСОБА_5. В свою чергу, згідно вимог чинного законодавства особа, яка вибула на постійне проживання за кордон та повернулась на проживання в Україну повинна повідомити про це відповідний територіальний підрозділ ДМС. Позивач жодної інформацію про повернення на проживання в Україні до територіального підрозділу ГУ ДМС в Донецькій області не надавав.

Таким чином, відсутні підстави для звернення з питань документування паспортом громадянина України ОСОБА_2 саме до Добропільського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області.

Крім того, з даних інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 має закордонний паспорт громадянина ОСОБА_5 на підставі якого неодноразово перетинав кордон України.

ГУ ДМС України в Донецькій області наголошує, що для отримання паспорту будь-якого зразка, слід звернутись до відповідного територіального органу ГУ ДМС особисто із заявою-анкетою встановленого зразка та переліком відповідних документів. Жодного із необхідних документів позивачем надано не було.

Посилання позивача на застосування висновків, викладених у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 19.09.2018 справа № 806/3265/17 є абсолютно безпідставним, оскільки дана справа, не відповідає ознакам типової справи, визначених у зазначеній постанові.

Також ГУ ДМС України в Донецькій області звернулось до суду із клопотанням у якому просило замінити відповідача ОСОБА_6 міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на належного відповідача ГУ ДМС України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 22 березня 2019 року справу № 200/1310/19а, на підставі ст.262 КАС України, призначено до розгляду по суті у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року у задоволенні клопотання Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про заміну неналежного відповідача відмовлено. Залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі ГУ ДМС України в Донецькій області).

02 квітня 2019 року до суду надійшло клопотання позивача датоване 02 квітня 2019 року, яким позивач повідомляє про неможливість прибути до судового засідання. Зазначає, що фактично мешкає у м. Добропілля, пров. Санаторний 28/16. Наразі єдиним документом, що підтверджує його громадянство є свідоцтво про народження. Його закордонний паспорт згорів. Надає підтвердження, що він дійсно є парафіянином Української православної церкви. На даному етапі не може розпочати процес відмови від громадянства ОСОБА_5.

19 квітня 2019 до суду надійшов відзив відповідача, який за змістом є аналогічним наданому ГУ ДМС України у Донецькій області.

19 квітня 2019 року до суду надійшли пояснення ГУ ДМС України в Донецькій області, де зазначено наступне.

Позивач в установленому порядку для отримання паспорту до територіального підрозділу ГУ ДМС України не звертався, з огляду на що відсутній предмет спору. В свою чергу відповідь на заяву позивача була надана в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», як і просив ОСОБА_2

Позивач вже документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон. При цьому з наявної інформації вбачається, що позивач перетинав кордон України на підставі закордонного паспорту громадянина ОСОБА_5 № 30621306.

ГУ ДМС України в Донецькій області звертає увагу суду, що відповідно вимог чинного законодавства України оформлення паспорту громадянина України, у редакції, чинній на момент звернення позивача, здійснюється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. При цьому позивач, в установленому законом порядку, із відповідною заявою для отримання паспорту громадянина України у будь-якій формі не звертався.

Наголошує, що обставини даної справи є відмінними від обставин зразкової справи № Пз/9901/2/18 від 19.09.2018, а тому підстави для застосування висновків такої в межах даної справи відсутні.

Позивач до судового засідання від 23 квітня 2019 року не зявився, пояснень щодо неявки суду не надсилав, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні від 23 квітня 2019 року проти позовної заяви заперечувала, просила у її задоволенні відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача до судового засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, пояснень щодо не явки до суду не надавав.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 205 КАС України, вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та третьої особи.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.

ОСОБА_2, громадянин України, дата народження 05 квітня 1989 року, згідно відомостей закордонного паспорту громадянина України РU032444, що виданий 24 листопада 2015 року.

Місце народження м. Добропілля Донецької області, згідно відомостей Свідоцтва про народження (повторне) від 18 вересня 2001 року № 251728.

За наявними даними ЄІАС УМП ОСОБА_2 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон РU032444 від 24 листопада 2015 року 21SR, УНЗР 171.

Відповідно інформаційних даних заяви-анкети на оформлення паспорту для виїзду за кордон встановлено: тип паспорту - біометричний, зняття відбитків не знімав, УНЗР присутній: 171, місце проживання/перебування в заяві-анкеті: м. Беер Шева, вул. Ханух Гібтон, 16, станом на 24 листопада 2015 року.

31 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Добропільського районного відділу управління ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою.

У вказаній заяві зазначив наступне (наводиться в частині): «Прошу, Вас, оформити та видати мені паспорт у формі книжечки зразка 1994 року. У звязку із релігійними переконаннями.» «Відповідно до Закону України «Про звернення громадян», прошу надіслати мені письмову відповідь на вказану адресу: м.Добропілля, вул. Волзька 12.»

02 листопада 2018 року Добропільський міський відділ ГУ ДМС в Донецькій області надав відповідь на вказану заяву за № 44-4999.

За змістом означеної відповіді заявнику повідомлено про передбачену законодавством України процедуру отримання паспорту громадянина України.

Викладено бачення щодо підстав застосування постанови ОСОБА_4 Верховного Суду у справі №806/3265/17.

Враховуючи викладене, зазначено, що у ДМС та її територіальних органів, підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-ХІІ.

15.03.2019 Відділом з питань паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Донецькій області надано відповідь на запит ГУ ДМС в Донецькій області з якої вбачається, що відносно ОСОБА_2 відсутня інформація про оформлення документів на постійне проживання за кордоном або повернення за ПМП. За відомостями Добропільського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області його мати ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1988 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/23-24 м. Добропілля, з 22.07.2003 вибула на постійне місце проживання до Держави ОСОБА_5.

Згідно відповіді Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в Донецькій області від 15 березня 2019 року відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Позивачем до суду надано прохання про прийняття у парафіяльні збори Горлівської єпархії Української православної церкви від 29 березня 2019 року, де ОСОБА_2 просив зареєструвати його як члена парафії. Вказаною датою прохання задоволено, кандидатуру заявника цілком ухвалено.

Письмові докази, що містяться у матеріалах справи досліджені судом в порядку передбаченому ст.ст. 211, 217 КАС України.

Спір щодо фактичних обставин справи між сторонами відсутній.

Правова позиція суду обґрунтована наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частина 5 ст. 242 КАС України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 19.09.2018 справа № 806/3265/17 містяться наступні висновки: «03 жовтня 2017 року позивач звернулася до Управління ДМС, Відділу УДМС та Державної міграційної служби України (далі - ДМС) із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру. Ця заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання позивачка відмовляється від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі. Посилаючись на положення ст. 35 Конституції України, яка гарантує право на свободу світогляду і віросповідання, позивачка просила оформити їй паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки за зразком 1994 року відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Таким чином, ОСОБА_4 Верховного Суду дійшла висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне імя, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Разом з тим, при вирішенні спору ОСОБА_4 Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення позивача до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов'язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов'язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Крім того, для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов'язати Відділ УДМС оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.

Таким чином, ознаками цієї типової справи є:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних данних та зобов'язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Висновки ОСОБА_4 Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних данних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Фактичні обставини даної справи свідчать, що позивач звернувся до Добропільського відділу ГУ ДМС України із заявою від 31.10.2018 в якій просив оформити та видати йому паспорт у формі книжечки, відповідь просив надати відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Як і просив позивач, відповідь територіальним органом ОСОБА_2 надана із дотриманням строків, передбачених Законом України «Про звернення громадян».

Поряд із цим, суд зазначає, що постанова ОСОБА_4 Верховного Суду стосується відмови видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Матеріали справи не містять заяви позивача про незгоду на обробку його персональних даних.

Більше того, позивач вже документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон, а його персональні дані внесено до ЄДДР та присвоєно УНЗР №171.

Позаяк, ОСОБА_4 Верховного Суду дійшла висновку про можливість оформлення паспорту громадянина України у формі книжечки на підставі Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Однак, у вказаній зразковій справі позивачка, будучи повнолітньою особою, особисто звернулась до органів Державної міграційної служби із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, подавши відповідний пакет документів, однак, їй було відмовлено у видачі паспорту у зв'язку з відсутністю, на думку відповідачів, для цього законодавчих підстав.

Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ регулює спірні правовідносини наступним чином:

Пункт 1. Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Пункт 12. Видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.

Пункт 13. Для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Пункт. 25 Посадові особи та громадяни, винні в порушенні вимог цього Положення, притягуються до відповідальності згідно із законодавством України.

Словосполучення «громадянин подає» судом тлумачиться у значенні особисто/власною персоною подає до територіального відділу ГУ ДМС України необхідний перелік документів, а не надсилає заяву «довільної форми».

Суд зазначає, що незважаючи на бажання особи оформити паспорт громадянина України у вигляді книжечки чи у вигляді картки, порядок оформлення паспорта та подачі документів являється єдиним: 1) особа звертається до територіального органу ДМС самостійно; 2) заяву-анкету подає особисто; 3) надає необхідний повний пакет документів.

При цьому, суд констатує, що жодна із перелічених вимог вказаного Положення про паспорт громадянина України позивачем не дотримана.

Суд вже акцентував увагу, що позивач у зверненні від 31.10.2018 просив, зокрема, відповідь на заяву надати письмово відповідно до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96- ВР (далі Законн № 393/96) на вказану автором звернення адресу.

Вищевказана заява зареєстрована відповідачем як звернення громадянина.

За визначенням ст.3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Матеріалами справи підтверджено, що в порядку та строк, визначений Законом України «Про звернення громадян», відповідачем заявнику надано відповідь, отримання яких позивачем не заперечується.

Надаючи відповіді на питання заявника, Добропільський міський відділ ГУ ДМС України в Донецькій області, посилався на чинні норми законодавства України, якими передбачена форма паспорта громадянина України, обов'язок громадянина отримати паспорт; підзаконний акт, який регулює порядок подання документів для оформлення паспорта громадянина України.

Позивач не скаржиться на недотримання відповідачем положень Закону України №393/96 за результатами розгляду його заяви.

Все вище перелічене виключає можливість визначення даної справи як типової, оскільки вона не відповідає ознакам, викладеним у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Крім того, визначаючись із належним відповідачем, суд взяв до уваги висновки ОСОБА_4 Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17, де щодо позовних вимог про зобовязання видати паспорт громадянина України у формі книжечки зазначено відповідний відділ ДМС України (Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області), про що судом також зазначено в ухвалі від 01 квітня 2019 року.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З огляду на вказане, випливає, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01 грудня 2015 року справа №800/134/15 та в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 820/3327/16.

За відсутності будь-яких даних особи та за відсутності необхідних документів (свідоцтва про народження; двох фотокарток розміром 35х45 мм) відповідач позбавлений можливості видати паспорт громадянина України будь-якого зразка, а відтак, оскільки заявником не подано всіх необхідних документів, відповідно такий обов'язок у даному випадку відсутній.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №820/3327/16.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що відсутності правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати, згідно ст.139 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Добропільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної міграційної служби в Донецькій області, про визнання протиправною відмови у видачі паспорту громадянина, відмовити у повному обсязі.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 24 квітня 2019 року, повний текст рішення виготовлений 24 квітня 2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.