Справа № 160/962/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

20 березня 2019 року Справа № 160/962/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Тонояні А.К.
представників відповідача ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_3 зазначає, що останній проходив службу на посаді молодшого інспектора групи реагування Нікопольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.
Атестаційною комісією Управління охорони в Дніпропетровській області 01 червня 2018 року було прийнято рішення, що займаній посаді ОСОБА_3 не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Наказом Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 04 червня 2018 року № 58 о/с ОСОБА_3 звільнений зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) на підставі наказу УПО в Дніпропетровській області від 31 травня 2018 року № 348 та рішення Атестаційної комісії УПО в Дніпропетровській області від 01 червня 2018 року.
Позивач зазначає, що рішення Атестаційної комісії від 01 червня 2018 року Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про невідповідність ОСОБА_3 займаній посаді з подальшим звільненням зі служби в поліції через службову невідповідність, а також наказ № 58о/с Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 04 червня 2018 року, в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також зазначив, що у зв'язку із зазначеним вище, останнім було подано до Національної поліції України заяву (повідомлення) про вчинене порушення, що має ознаки дисциплінарного.
Листом від 19 грудня 2018 року вих. № 3718/43/23/01-2018 було повідомлено ОСОБА_3, що призначення службового розслідування за фактом заяви останнього не вважається доцільним.
Позивач також зазначає, що начальником Управління поліції охорони в Дніпропетровській області ОСОБА_4 було надано останньому інформаційну відписку про недоцільність призначення службового розслідування без своєчасного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди.
На підставі викладеного вище, позивач вважає, що керівник Національної поліції України повинен був розглянути заяву (повідомлення) останнього про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного за наслідком чого видати наказ про призначення службового розслідування.
З урахуванням вищезазначеного, позивач ОСОБА_3 вважає бездіяльність Національної поліції України щодо не розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного протиправною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 р. провадження у справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання, призначене на 20.03.2019 р. зявився повноважний представник відповідача, та повноважний представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Позивач до зали судового засідання, призначеного на 20.03.2019 р., не зявився.
При цьому, 14.03.2019 р. за вх.№1823/19-ел, шляхом електронного звязку, позивачем ОСОБА_3 було подано клопотання про розгляд справи без його участі, із зазначенням про підтримання позовних вимог у повному обсязі.
04.03.2019 р. за вх.1525/19-ел, шляхом електронного звязку, на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, повноважним представником відповідача було подано відзив на позовну заяву від 04.03.2019 р., в тексті якого зазначено наступне.
Фактично предметом спору у даній справі є виключно правомірність дій Національної поліції України з розгляду заяви (повідомлення) позивача про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного.
У відзиві на позовну заяву від 04.03.2019 р. повноважним представником відповідача зазначено, що обставини справи не заперечуються останнім.
Подальший розгляд звернення здійснював Департамент поліції охорони Національної поліції України.
За резолюцією начальника Департаменту поліції охорони НПУ ОСОБА_7: «ОСОБА_8, ОСОБА_4 - Розглянути звернення та надати відповідь ініціатору з порушеного питання, в установлений законодавством строк; ОСОБА_9 - Контроль».
Стосовно фактично заявленого повноважним представником відповідача - Національною поліцією України клопотання про заміну неналежного відповідача у даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Однак, диспозиція наведеної вище норми КАС України не передбачає такого права суду, як виключення неналежного відповідача з кола відповідачів у справі.
Відтак, враховуючи факт наявності у даній справі належного відповідача, а саме Національної поліції України, до якої і звернуті безпосередньо позовні вимоги позивача ОСОБА_3, суд приходить до висновку про відмову в задоволені заявленого клопотання, з викладенням тексту зазначеного клопотання безпосередньо в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/962/17, дотримуючись при цьому принципу процесуальної економії в адміністративному судочинстві, та з урахуванням вимог ч.5 ст.243 КАС України.
В судовому засіданні, призначеному на 20.03.2019 р., повноважний представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» зазначив, що заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_3 підтримує, та просить суд позову заяву останнього, подану до Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" про визнання бездіяльності Національної поліції України щодо не розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, протиправною; зобов'язання Національної поліції України розглянути заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, за наслідками чого видати наказ про призначення службового розслідування задовольнити у повному обсязі.
Судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
У звязку з неявкою в судове засідання позивача, думка останнього щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи суду невідома.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 20.03.2019 року.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, зясувавши всі фактичні обставини справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача та третьої особи, суд встановив наступне.
В матеріалах справи міститься довідка від 22.01.2019 р. вих.№52, видана Головою Професійної спілки «Правозахисники країни» ОСОБА_2, з тексту якої судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт ОСОБА_2 АН№549872, виданий Нікопольським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 17 жовтня 2006 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 є членом Первинної професійної спілки «Правозахисники країни».
Відповідно до послужного списку старшого сержанта поліції ОСОБА_3 судом встановлено наступне.
Старший сержант поліції ОСОБА_3 в період з 30.08.2013 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах молодшого начальницького складу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області. В період з 07.11.2015 по 04.06.2018 проходив службу в Національній поліції України на посадах молодшого складу поліції Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, у тому числі: 30.08.2013 -24.12.2013 - Курсант Рівненського вищого професійного училища Департаменту Державної служби охорони при
МВС У країни; з 24.12.2013-06.11.2015 - Міліціонер взводу охорони об'єктів Нікопольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Відповідно до Положення про проходження служби осіб рядового та начальницького складу ОВС України звільнений з органів МВС України за п. 63 К (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органі виконавчої влади, установи, організації) з 06.11.2015, наказом УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області № 110 о/с від 06.11.2015.
Прийнятий на службу до Національної поліції України як такий, що прибув з УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області.
07.11.2015-01.01.2017 - Поліцейський Нікопольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.
01.01.2017-01.02.2017 - Молодший інспектор Нікопольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.
З 21.04.2017 04.06.2018 Молодший інспектор групи реагування Нікопольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.
Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнений зі служби в Національній поліції України за пунктом 5 частини 1 статті 77 (через службову невідповідність), наказом Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 04 06 2018 № 58 о/с, з 04.06.2018 р.
Позивачем ОСОБА_3 було направлено на адресу Голови Національної поліції України ОСОБА_10 заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, в якій останній просив видати письмовий наказ про призначення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни посадовими особами Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, які видавали наказ про призначення атестації, проводили атестацію, видавали рішення за наслідками атестації про невідповідність ОСОБА_3 займаній посаді з подальшим звільненням зі служби в поліції через службову невідповідність та видали наказ про звільнення останнього з поліцій без врахування нормативно правових актів, які регулюють зазначені правовідносини та висновків Верховного Суду, які є обов'язковими при застосуванні нормативно-правового акту з цих питань викладених в постановах Верховного Суду.
19.12.2018 р. Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області Національною поліцією України було направлено на адресу ОСОБА_3 лист від 19.12.2018 р. №3718/43/23/01-2018, з тексту якого судом встановлено наступне.
Виїздом слідчо-оператнвної групи Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за зазначеною адресою, було виявлено та вилучено предмет схожий на ніж.
Згідно довідки КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» від 07.05.2018 наданої до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області зазначено, що алкогольне сп'яніння ОСОБА_3 становить 1,97 проміле.
В листі від 19.12.2018 р. зазначено, що за даною інформацією було проведено службове розслідуваній та матеріалами достовірно доведсно, що ОСОБА_3 було грубо порушено розділ IV наказу МВС України від 09.11.2016 №1179 «Про затвердження правил етичної поведінки поліцейських» (за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи па провокації повинен залишатися об'єктивним).
З метою забезпечення прозорої оцінки дій працівника поліції, зібрані
матеріали були винесені на розгляд атестаційної комісії Управління поліції
охорони в Дніпропетровській області.
В листі від 19.12.2018 р. також зазначено, що призначення службового розслідування за фактом заяви ОСОБА_3 є недоцільним.
Відповідно до висновку прямого керівника атестаційного листа старшого сержанта поліції ОСОБА_3, особистий номер /0020126/ від 31.05.2018 р. останній займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
04.06.2018 р. Атестаційною комісією в графі ІV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії) зроблено висновок, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Відповідно до висновків службового розслідування від 31.05.2018 р. за фактом нанесення тілесних ушкоджень гр.ОСОБА_11, інспектором групи реагування Нікопольського МВ УПО Дніпропетровської області старшим сержантом поліції ОСОБА_3 визначено, що за порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог Дисциплінарного статуту ОВС, на підставі ст. ст. 2. 12. 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», молодшому інспектору Нікопольського MB УПО старшому сержанту поліції ОСОБА_3 оголосити попередження про неповну посадову відповідність та направити матеріали на розгляд Атестаційної комісії для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в Національній поліції.
Наказом Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 04 червня 2018 року № 58 о/с ОСОБА_3 звільнений зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) на підставі наказу УПО в Дніпропетровській області від 31 травня 2018 року № 348 та рішення Атестаційної комісії УПО в Дніпропетровській області від 01 червня 2018 року.
Спірні правовідносини сторін з приводу визначення правових засад організації та діяльності Національної поліції України, статусу поліцейських, а також порядку проходження служби в Національній поліції України, сутності службової дисципліни, обов'язків осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень регулюються нормами Конституції України, Кодексом адміністративного судочинства України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України від 22.02.2006 р. № 3460-IV №3460-ІV, Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі - Постанова КМУ № 834-2015) та Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженим наказом МВС України 15.11.2017 № 930, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.12.2017 за № 1493/313611, який установлює єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян (далі - Порядок 930) тощо.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, будь-які звернення громадян повинні розглядатись у відповідний законодавством спосіб при настанні певних обставин, причин тощо.
Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання реалізації громадянами України наданого їм ст 40 Конституції України права на звернення урегульовано ЗУ "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (Закон № 393/96-ВР).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 цього Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Звернення може бути усним чи письмовим (ч.4 ст. 5 Закону № 393/96-ВР).
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення) (ч.6 ст. 5 Закону № 393/96-ВР).
Частинами 7, 8 ст. 5 Закону № 393/96-ВР визначено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених ч.1 ст. 7 цього Закону.
Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст. 15 Закону № 393/96-ВР, згідно з частиною першою якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2017 за № 1493/31361 (надалі - Порядок № 930) звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв'язку, мережі Інтернет, електронного зв'язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи "Урядовий контактний центр" та телефонну "гарячу лінію" Національної поліції України, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються службою діловодства органу (підрозділу) поліції в день їх надходження, а ті, що надійшли в неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 1) або на реєстраційно-контрольних картках (далі - РКК) (додаток 2), придатних для обробки персональними комп'ютерами.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Порядку № 930 рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України.

Відповідно до 5 розділу IV Порядку № 930, звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.

Відповідно до п. 6 розділу IV Порядку № 930 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник органу або підрозділу поліції або його заступники встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляють особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на вихідний, святковий день, останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

П. 8 Розділу 1 Порядку 930, встановлено, що робота зі зверненнями громадян і їх особистий прийом містить такі складові елементи: 1) приймання, реєстрація і первинний розгляд звернень громадян; 2) вирішення питань, порушених у зверненнях, та надання відповідей їх авторам; 3) контроль за станом роботи зі зверненнями; 4) узагальнення та аналіз звернень громадян; 5) використання результатів аналізу для прийняття управлінських рішень.

П. 9 Розділу І Порядку 930, встановлено, що керівники органів (підрозділів) поліції всіх рівнів згідно зі своїми посадовими інструкціями відповідають за організацію роботи зі зверненнями громадян та з питань їх особистого прийому.

П. 9 Розділу II Порядку № 930 встановлено, що звернення громадян, які надійшли до апарату центрального органу управління поліції вперше та які не розглядалися міжрегіональними територіальними органами Національної поліції України, територіальними органами поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, установами та організаціями, що належать до сфери управління Національної поліції України, службою діловодства надсилаються до таких органів для вирішення по суті порушених у них питань.

П. 1 Розділу IV Порядку № 930 встановлено, що керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань...;

П. 7 Розділу IV Порядку № 930 встановлено, що щодо кожного

звернення не пізніше ніж у п'ятиденний термін повинно бути прийняте одне з

таких рішень: 1). прийняти до розгляду; 2). передати на вирішення до підпорядкованого органу (підрозділу) поліції; 3). надіслати за належністю до іншого державного органу або посадовій особі, якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції поліції, про що одночасно необхідно повідомити автора звернення; 4). залишити без розгляду за наявності підстав, визначених статтею 8 Закону України «Про звернення громадян».

Пунктом 2 Розділу V Порядку № 930 встановлено, що за кожною скаргою громадян на наявність порушень чи недоліків у роботі органів (підрозділів) поліції або на дії (бездіяльність) поліцейських проводиться ретельна перевірка органом чи підрозділом поліції, до якого звернувся зі скаргою громадянин, або тим органом (підрозділом) поліції, якому доручено проведення відповідної перевірки керівництвом Національної поліції України.

Пунктом 4 Розділу V Порядку № 930 встановлено, що рішення за розглядом скарги громадянина приймає керівник органу (підрозділу) поліції (або його заступник), у провадженні якого знаходиться скарга.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 затверджено Типову інструкцію з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, пунктом 38 якої встановлено, що резолюція - є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи, що викладена у вигляді напису на документі.

Відповідно до п. 1 Положення про Національну поліцію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Пунктом 7 Положення про Національну поліцію, передбачено, що Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління Та утворені в установленому порядку територіальні (у тому числі міжрегіональні) органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права Департамент поліції охорони як міжрегіональний Орган Національної поліції.

Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 43 затверджене Положення про Департамент поліції охорони (далі - Положення 43), пунктами З, 4 якого встановлено, що Департамент поліції охорони є головним органом у системі поліції охорони, який координує здійснювані нею заходи з охорони об'єктів усіх форм власності майна фізичних осіб (забезпечення їх особистої безпеки), організовує та здійснює контроль за діяльністю підрозділів поліції охорони, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює інформаційне-аналітичне забезпечення керівництва Національної поліції і органів державної влади про стан вирішення питань, що належать до його компетенції.

Згідно Розділу ІІ Положення 43 до основних завдань Департаменту поліції охорони, серед іншого, відноситься: забезпечення додержання законності в діяльності працівників поліції охорони (п. 4), організація роботи з кадрами, вирішення організаційно-штатних питань (п. 5), ужиття відповідно до законодавства заходів щодо забезпечення правового та соціального захисту працівників поліції охорони, розроблення пропозицій з цих питань і внесення їх на розгляд до відповідних органів (п. 6) тощо.

Пунктом 20 Розділу III Положення 43 однією з функцій Департаменту поліції охорони є участь у розгляді спорів у суді та інших інстанціях, надає необхідну юридичну допомогу підрозділам поліції охорони, розгляд заяв та скарг з питань діяльності охорони, вживає заходів щодо усунення недоліків, що їх спричиняють, та реалізації поданих пропозицій.

Пунктом 1 Розділу VI Положення 43 визначено, що Департамент здійснює пряме керівництво підрозділами поліції охорони.

Положеннями пункту 12 розділу IV Порядку № 930 передбачено, що за результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об'єктивного, усебічного та повного розгляду звернення.

До звернень, які не потребують проведення перевірки, довідки не складаються.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон України "Про звернення громадян" і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому зазначають заходи, вжиті органом чи підрозділом поліції в межах його компетенції для захисту конституційних прав громадян (пункт 14 розділу IV Порядку № 930).

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про Національну поліцію», національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_13 України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_13 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський зобовязаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобовязаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобовязаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та предявити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Додаткові обовязки, повязані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЗУ «Про Національну поліцію», підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст.ст. 47, 48 Закону України «Про Національну поліцію» здійснюється регулювання призначення на посади поліцейських та визначається порядок призначення на такі посади.

Зокрема, зазначається, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Призначення на посади курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, здійснюють керівники таких закладів.

При цьому призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначаються загальні засади служби в поліції, зокрема, зазначається, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку військовозобовязаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через службову невідповідність.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного Статуту ОВС України передбачено, що службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Відповідно до ст.7 Диспиплінарного статуту органів внутрішніх справ України, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту оргінів внутрішніх справ України, визначено види дисциплінарних стягнень, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві та відзиві до неї, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем - ОСОБА_3 було направлено на адресу Голови Національної поліції України ОСОБА_10 заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, в прохальній частині якої останній просив видати письмовий наказ про призначення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни посадовими особами Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, які видавали наказ про призначення атестації, проводили атестацію, видавали рішення за наслідками атестації про невідповідність ОСОБА_3 займаній посаді з подальшим звільненням зі служби в поліції через службову невідповідність та видали наказ про звільнення останнього з поліцій без врахування нормативно правових актів, які регулюють зазначені правовідносини та висновків Верховного Суду, які є обов'язковими при застосуванні нормативно-правового акту з цих питань, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З наданої Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області Національної поліції України відповіді від 19.12.2018 № 3718/43/23/01-2018, наданої на заявою (повідомленням) ОСОБА_3 про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, останньому не роз'яснено, з посиланням на Закон і викладенням мотивів недоцільності призначення службового розслідування.

Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання бездіяльності Національної поліції України щодо не розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного протиправною суд зазначає, що сама по собі бездіяльність, це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити.

З урахуванням наведеного, з огляду на положення частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки відповідь позивачу було надано листом від 19.12.2018 р. №3718/43/23/01-2018, і саме скерування відповідачем до нижчесталого органу заяви позивача для надання відповіді по суті вказаної заяви безумовно свідчить про відсутність триваючої пасивної поведінки відповідача, та спростовує факт бездіяльності останнього.

Проте, наведені вище норми чинного законодавства України прямо передбачають обовязок Національної поліції України розглянути подану позивачем заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, а не передоручати вирішення зазначеного питання Управлінню поліції охорони в Дніпропетровській області, враховуючи також той факт, що позивач прохав провести службове розслідування відносно керівників Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, в тому числі і начальника ОСОБА_4, яким відповідь на заяву ОСОБА_3 була підписана.

Не поглиблюючись в суть звільнення позивача зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність), розгляд якого не є предметом заявленого адміністративного позову, його підстав та передумов, а розглядаючи дану справу з огляду на норми ЗУ «Про звернення громадян», ЗУ «Про Національну поліцію України» та норми Дисциплінарного Статуту Національної поліції України в контексті розгляду відповідної заяви (повідомлення) позивача про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, за наслідками чого видати наказ про призначення службового розслідування, суд зазначає насутпне.

Відповідно до ст.15 ЗУ «Про звернення громадян», чітко вругульовано субєктний склад органів, на яких покладено обовязок обєктивного і вчасного розгляду заяв (клопотань), перевірки викладених в них фактів, прийняття рішень відповідно до чинного законодавства і забезпечення їх виконання, а також повідомлення громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як свідчать докази, наявні в матеріалах справи, зазначена норма при розгляді заяви (повідомлення) позивача відповідачем дотримана не була, оскільки подана заява була перенаправлена останнім на розгляд і вирішення до іншого органу, що не відповідає також і наведеним вище ст. ст.19, 40 Конституції України

Так, оскільки в листі від 19.12.2018 р. за №3718/43/23/01-2018 Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області не було надано чіткої відповіді з посиланням на Закон і викладенням мотивів щодо недоцільності призначення службового розслідування за фактом заяви (повідомлення) ОСОБА_3 про вчинення порушення, суд вважає за необхідне позовну заяву в частині зобовязання Національної поліції України розглянути заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного задовольнити, та зазначити, що, з урахуванням ч.4 ст.245 КАС України, якою визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Національної поліції України надати наказ про призначення службового розслідування за наслідками розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.

Суд критично оцінює наведені вище доводи відповідача та зазначає, що реалізація субєктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що субєкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Відповідно до Рекомендацій ОСОБА_13 Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_13 Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення субєкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення субєкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобовязання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли субєкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Проте, як зазначав в своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд також зазначає, що у справі «ОСОБА_14 Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Так, відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд зазначає, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобовязувати субєкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Водночас, положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.

Враховуючи викладене вище, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях щодо винесення наказу про призначення службового розслідування за наслідками розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, що належать виключно до компетенції Національної поліції України, а відтак, суд вважає за необхідне, зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного.

Щодо правової оцінки, яку суд надає в контексті ч.4 ст.245 КАС України, суд зазначає наступне.

Вимоги до відповіді на звернення (клопотання) громадян визначено відповідно до змісту диспозиції ст.15 ЗУ «Про звернення громадян».

Вони є чіткими і сталими: обовязкове надання відповіді тим органом, який отримав відповідну заяву і до компетенції якого входить вирішення порушених у заяві (клопотанні) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обовязки; доведення рішення в письмовій формі з посиланням на Закон (при відмові у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні) і викладенням мотивів відмови, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відтак, з урахуванням визначення завдання адміністративного судочинства, наведеного у ч.1 ст.2 КАС України, як справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою захисту права, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень, суд вважає, що часткове задоволення заявлених позовних вимог в частині зобовязання Національної поліції України повторно розглянути заяву (повідомлення) позивача про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, з урахуванням правової оцінки наданої діями відповідача і рішенні суду, буде належним та допустимим заходом, спрямованим на відновлення порушення права позивача щодо нерозгляду (повідомлення) останнього безпосереднім адресатом такого звернення Національною поліцією України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до квитанції №70 від 23.01.2019 р. на суму 768,40 грн. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн., 40 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_3 (АДРЕСА_1., Дніпропетровська обл., 53280) до Національної поліції України (вул.Академіка Богомольця, буд.10, м.Київ, 01601), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" (вул. Сурська, буд.96, с.Новоолександрівка, Дніпропетровська обл., 52070) про визнання бездіяльності Національної поліції України щодо не розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, протиправною; зобов'язання Національної поліції України розглянути заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, за наслідками чого видати наказ про призначення службового розслідування, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового присудження документально підтверджених судових витрат пропорційно заявленим позовним вимогам позивачем за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України , а саме, судового збору у розмірі 384,20 грн. 768,40/2 (триста вісімдесят чотири грн., 20 коп.).

Керуючись ст.ст.241 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_1., Дніпропетровська обл., 53280) до Національної поліції України (вул.Академіка Богомольця, буд.10, м.Київ, 01601), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" (вул. Сурська, буд.96, с.Новоолександрівка, Дніпропетровська обл., 52070) про визнання бездіяльності Національної поліції України щодо не розгляду заяви (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, протиправною; зобов'язання Національної поліції України розглянути заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, за наслідками чого видати наказ про призначення службового розслідування задовольнити частково.

Зобовязати Національну поліцію України повторно розглянути заяву (повідомлення) про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного, з урахуванням правової оцінки, наданої діям відповідача в рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України на користь ОСОБА_3 з оплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 384,20 коп. (триста вісімдесят чотири гривні, двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_15