Справа № 280/1002/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 квітня 2019 року Справа № 280/1002/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69093, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1)

до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69063, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 14)

про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач або ФОП ОСОБА_1В.) Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 084673 від 26 лютого 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн.

Ухвалою суду від 12 березня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб), а справу призначено до розгляду на 10 квітня 2019 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню в зв'язку з тим, що законодавством України для внутрішніх перевезень не передбачено обов'язкового ведення тахокарт водіями при здійсненні перевезень вантажів у внутрішньому сполученні, а тому до позивача неправомірно було застосовано міру покарання у вигляді накладення штрафу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Представник Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№14109 від 09 квітня 2019 року), у якому зазначено, що дії посадової особи, якою було розглянуто та прийнято рішення відносно зазначеного у акті №096381 порушення транспортного законодавства цілком правомірні та законі і мають правові підстави ухвалення відповідного рішення. Вказує, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу, перевірялось лише наявність оформленого документу (протоколу перевірки та адаптації тахографу, або індивідуальної книжки водія) згідно вимог діючого чинного транспортного законодавства, а не сам контрольний пристрій (тахограф) і тахокарти. Водієм т/з, відносно виявленого порушення не було зроблено зауваження, відносно якого він надав пояснення згідно даних акту з котрим його ознайомили, про що інспектори зробили запис про відмову. Порушення, яке було зафіксовано у акті №096381, та відповідальність за це порушення передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України „Про автомобільний транспорт". Зазначає, що процедура винесення постанови не порушена та цілком правомірно та обґрунтовано накладена фінансова санкція, за порушення норм транспортного законодавства передбачена відповідальність за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Представник Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Відповідно до Акту №096381 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 06 лютого 2019 року, державними інспекторами Укртрансбезпеки 06 лютого 2019 року о 15 год. 10 хв. проведено перевірку транспортного засобу марки DAF, д/н НОМЕР_2, серія і номер свідоцтва про реєстрацію СХТ 438668, що належить ОСОБА_1. Під час перевірки виявлено порушення: надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: на момент перевірки відсутня тахокартка водія за 06 лютого 2019 року. Відповідальність за порушення передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також у Акті наявна примітка, що водій - ОСОБА_2 - ознайомлений з Актом, від пояснень та підпису відмовився.

26 лютого 2019 року Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084673, якою на підставі Акту №0096381 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 1700,00 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, не погоджуючись із Постановою №084673 від 26 лютого 2019 року, звернувся до суду із цим позовом.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Правовідносини, між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт», Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 № 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (надалі по тексту - Порядок).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (надалі по тексту Положення №103).

Відповідно до пункту 1 Положення №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Пунктом 4 Положення №103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Процедуру здійснення державного контролю визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі по тексту - Порядок № 1567).

Пунктом 4 Порядку № 1567 установлено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

За правилами частини 5 статті Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Також за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» послуга з перевезення пасажирів чи вантажів це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07 червня 2010 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за №811/18106, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340), відповідно до пункту 1.5 якого автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами.

Пунктом 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів встановлено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Згідно з пунктом 1.4 Розділу І «Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті», затвердженої 24 червня 2010 року Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №385, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за №946/18241 (надалі - «Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті»), у цій Інструкції перевізників визначено як суб'єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.

Статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів і забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статями 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з частиною 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05 травня 2001 року документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

З метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов'язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов'язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю (частини 1,2 статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до пункту 1.5 Положення про робочий час і відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, тахограф це контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

У пункті 3.3 Розділу ІІІ «Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті» зазначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд звертає увагу, що законодавством у сфері автомобільного транспорту передбачено обов'язок водія мати при собі заповнені тахокарти, а також протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; та надавати при перевірці відповідному державному органу у визначеній кількості (а також бланки підтвердження діяльності в разі відсутності тахокарт), а перевізників - забезпечити їх наявність у водія.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було дотримано встановленої законодавством України в сфері автомобільного транспорту норм щодо наявності протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про наявність у відповідача законних підстав для застосування до позивача відповідальності за вищенаведене порушення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

За приписами частини 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих на час розгляду справи обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, та надано на таке обґрунтування всі необхідні для цього докази.

Із системного аналізу вищезазначеного, з урахуванням з'ясованих на час розгляду справи обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 255, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69093, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69063, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 14) про скасування постанови відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 квітня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов