Справа № 420/204/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/204/19
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

при секретарі: Шатан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу державної установи "Південна виправна колонія (№51)" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державної установи "Південна виправна колонія (№51)" про стягнення грошового забезпечення у розмірі 351 226,33грн. за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. по справі №826/24661/15,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ДУ «Південна виправна колонія (№51)», в якому просив стягнути з відповідача суму грошового забезпечення у розмірі 351 226,33грн. за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. по справі за №826/24661/15.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. (по справі за №826/24661/15) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.06.2016р. задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.06.2016р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Голови Державної пенітенціарної служби за №167/ОС-15 від 30.09.2015р. про звільнення полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 з посади начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) та наказ Державної пенітенціарної служби України за №516/ОД-15 від 30.09.2015р.; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 51) з 1.10.2015р. року; зобов'язано Південну виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) здійснити ОСОБА_2 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (грошове забезпечення) за період з 1.10.2015р. по 21.12.2016р. у розмірі 95 186,56грн. Постанова набрала законної сили 21.12.2016р..

Позивач зазначає, що постанова, в частині виконання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 25.05.2017р. виконана ДУ «Південна виправна колонія (№51)» в розмірі 95 186,56грн.. Поновлення позивача на посаді, виконано лише 21.02.2018р.. Тобто, вказана постанова в частині поновлення на посаді залишалась невиконаною в період з 21.12.2016р. по 20.02.2018р., в результаті чого вказаний період часу залишався для позивача неоплаченим.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв'язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019р. адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ДУ «Південна виправна колонія (№51)» на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за весь час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. у справі №826/24661/15, а саме за період з 22.12.2016р. по 20.02.2018р. включно у загальному розмірі 351 226,34грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні усі правові підстави для стягнення середнього заробітку ОСОБА_2, оскільки судове рішення по справі за №826/24661/15 тривалий час в повному обсязі не виконувалось, що призвело до порушення прав позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. по справі за №826/24661/15 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.06.2016р., задоволено частково, а саме: постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.06.2016р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51), за участю третьої особи Начальника Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) Коцюби С.В., про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, скасовано; позовні вимоги ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51), за участю третьої особи Начальника Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) Коцюби С.В., про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Голови Державної пенітенціарної служби за №167/ОС-15 від 30.09.2015р. про звільнення полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 з посади начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) та наказ Державної пенітенціарної служби України за №516/ОД-15 від 30.09.2015р.; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) з 1.10.2015р.; зобов'язано Південну виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) здійснити ОСОБА_2 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (грошове забезпечення) за період з 1.10.2015р. по 21.12.2016р. у розмірі 95 186,56грн.; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.12-17).

Вказана постанова набрала законної сили 21.12.2016р..

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що вказана постанова суду в частині здійснення ОСОБА_2 виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 95 186,56грн., виконана ДУ «Південна виправна колонія (№51)» лише 25.05.2017р., що підтверджується, зокрема, листом ДУ «Південна виправна колонія (№51)» за №2/-3245 від 8.08.2018р. (а.с.22-23).

При цьому встановлено, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. по справі за №826/24661/15 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника установи - начальника арештного дому Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) з 1.10.2015р., виконано Міністерством юстиції України та Державною пенітенціарною службою України лише 21.02.2018р., що підтверджується копіями наказів голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України за №2/ОС-18 від 19.02.2018р. та в.о. Державного секретаря директора Департаменту персоналу Міністерства юстиції України за №753/к від 21.02.2018р. (а.с.18-19), а також листом ДУ «Південна виправна колонія (№51)» за №2/-3245 від 8.08.2018р. (а.с.22-23).

Позивач вважає, що у зв'язку із тривалим невиконанням судового рішення, порушено його права гарантовані Конституцією України, у зв'язку із чим звернувся в суд із позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду по справі №823/24661/15 за період з 21.12.2016р. по 20.02.2018р. в розмірі 351 226,33грн., в тому числі з ПДФО.

Перевіряючи правомірність та законність дій та рішень ДУ «Південна виправна колонія (№51)», які позивач просить визнати протиправними та незаконними, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ст.43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За правилами ст.235 КЗпПП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст.236 КЗпПП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, що підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Отже, встановлений факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі є підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 1.07.2015р. по справі за №6-435цс15, законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Приписами п.2 ст.257 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної чинності або підлягають негайному виконанню, є підставою для його виконання.

В свою чергу, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом відповідного наказу.

Як вбачається із матеріалів справи, що виконання судового рішення від 21.12.2016р. про поновлення на роботі ОСОБА_2, не зважаючи на негайне виконання, відбулось лише 21.02.2018р., а отже період з 22.12.2016р. по 20.02.2018р. є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на посаді в органах Державної кримінально-виконавчої служби.

У відповідності до сталої практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994р., серія А, №303А, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 1.07.2003р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі у ДУ «Південна виправна колонія (№51)» виник обов'язок щодо його виконання.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.34 постанови від 6.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як вбачається із матеріалів справи, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 прийнято 21.12.2016р., а фактичне виконання даного судового рішення відбулось лише 20.02.2018р., у зв'язку із прийняттям наказів Міністерством юстиції України за №753/к від 21.02.2018р. та Державної пенітенціарної служби України за №2/ОС-18 від 19.02.2018р., якими поновлено ОСОБА_2 на роботі у ДУ «Південна виправна колонія (№51)».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскільки судове рішення тривалий час не виконувалось та порушувались права ОСОБА_2, наявні усі правові підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016р. у справі за №826/24661/15, а саме за період з 22.12.2016р. по 20.02.2018р. включно у загальному розмірі 351 226,34грн. з ДУ «Південна виправна колонія (№51)».

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу державної установи "Південна виправна колонія (№51)" - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019р. - залишити без змін.

Стягнути з державної установи "Південна виправна колонія (№51)" () на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача НОМЕР_1; код класифікації доходів бюджету 22030106.) судовий збір у розмірі 5 268грн..

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 квітня 2019р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв