Справа № 620/3964/18
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повне)
15 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/3964/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом (зі змінами) до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні 21.09.2018 та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за серпень-вересень 2018 року в розмірі 8553,33 грн; компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 62,20 грн; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в розмірі 8500,00 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 по 12.02.2019 в розмірі 61585,81 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини 21.09.2018 не було здійснено повного розрахунку, а саме позивачу не було виплачено заробітної плати за серпень-вересень 2018 року; компенсації за невикористану щорічну відпустку та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. Позивач вважає, що відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України на його користь також підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за період з дати звільнення по дату звернення з відповідним позовом до суду.

15.01.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою надано термін для подачі до суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

04.02.2019 відповідач, у встановлений судом строк, надіслав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що в/ч НОМЕР_1 в повному обсязі по сумах грошового забезпечення розрахувалась з позивачем 12.09.2018. Зазначає, що розрахунок при звільненні позивача в/ч НОМЕР_1 здійснено відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.34-39).

Позивачем 18.02.2019 подано відповідь на відзив (заперечення), в якій вказані обставини, викладені в позові (а.с.58-60).

27.02.2019 відповідачем подано заперечення, в яких зазначено, що доводи позивача не відповідають дійсності, в зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає (а.с.66-69).

12.03.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, що підтверджується поштовими зворотніми повідомленнями, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказує, що заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Судове засідання здійснювалось у відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.09.2018 № 227 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира 1121 навчального зенітного ракетно-артилерійського полку (по особовому складу) від 13.07.2018 № 79-РС з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків), вважати, що 30.08.2018 справи та посаду здав, направити для зарахування на військовий облік до Кагарлицького районного військового комісаріату Київської області. З 21.09.2018 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.47).

Також у вищезазначеному наказі зазначено: «щорічна основна відпустка за 2018 рік не використана. Додаткова відпустка за сімейними обставинами за 2018 рік використана в кількості 10 діб (з 23.07.2018 по 01.08.2018).

Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 10% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, премію у розмірі 0% від посадового окладу, за період з 01 по 21 вересня 2018 року.

Відповідно до пункту 7 розділу 31 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», виплатити грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік.

Грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, згідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», за 2018 рік виплачена.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, згідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», за 2018 рік не виплачена.

Провести відрахування вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, з урахуванням зносу, відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.03.2017 № 197 «Про затвердження Змін до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період та Змін до Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», в сумі 7059,50 грн».

Як вбачається з довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) ОСОБА_1 нараховано, у тому числі грошове забезпечення за серпень-вересень (по 21 число) 2018 року та перераховано на картковий рахунок в розмірі 12419,28 грн (а.с.40, 49-54).

Відповідно до розрахунку належних виплат позивачу на день виключення зі списків в/ч НОМЕР_1 згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.09.2018 № 227 позивачу нараховано, у тому числі, компенсацію за невикористану відпустку (20 діб) (а.с.42).

Таким чином з вищенаведеного вбачається, що позивачу до виплати у вересні 2018 року нараховано грошове забезпечення за серпень 2018 року, грошове забезпечення за вересень (до 21 числа) 2018 року та компенсацію за невикористану відпустку 20 діб.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.09.2018 № 1526 про підсумки проведення розслідування за фактом виявлення нестачі матеріальних засобів при передачі посади старшини 8 навчальної батареї, у зв`язку з притягненням позивача до повної матеріальної відповідальності останнього повністю позбавлено премії у вересні 2018 року та з метою недопущення подібних випадків у майбутньому позивачу оголошено «Сувору догану», суму завданих збитків в розмірі 61903,46 грн занесено до книги нестач і книги стягнень та нарахувань частини (по речовій службі) та вирішено утримати у встановленому законом порядку суму в розмірі 61903,46 грн з грошового забезпечення позивача (а.с.44-46).

Згідно наявних в матеріалах справи пояснень позивача від 12.09.2018 останній зазначив, що під час здачі посади та матеріальних засобів виявлено нестачу майна по речовій службі, яке ОСОБА_1 приймав за актом (а.с.71).

Вважаючи, що з позивачем не проведено повного розрахунку при звільненні, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинста України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизну та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону № 2011).

Так, згідно з ч. 2, 3 та 4 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до пп.37.1.1 п.37.1 Інструкції № 260 у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням п.37.2 цієї Інструкції).

У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою.

За приписами абз. 3 п. 242 розділу ХІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Відповідно до вимог абз 7 ч. 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивача виключено зі списків особового складу та повністю проведено розрахунок з останнім, а саме переведено на картковий рахунок суми грошового забезпечення за серпень-вересень 2018 року та компенсацію за невикористану відпустку (20 діб) (а.с.61-63).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правила виплати матеріальної допомоги, передбачені розділом XXIV Інструкції № 260.

Відповідно до п. 1 розділу XXIV Інструкції № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 7 розділу XXIV Інструкції № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до п. 9 Інструкції № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Наказом Міністерства оборони України від 15.03.2018 № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» передбачено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує-їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород і морського грошового забезпечення).

Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.

В матеріалах справи наявний рапорт позивача про надання останньому відпустки за сімейними обставинами строком на 10 діб з 23.07.2018, у зв`язку зі смертю рідного брата (а.с.86).

В даному рапорті відсутнє посилання про надання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, про що останній зазначав в письмових запереченнях від 15.02.2019 (а.с.58-60). Рапорт для надання вказаної допомоги позивачем не подавався.

Крім того матеріальна допомога військовослужбовцям є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, яка виплачується в межах асигнувань у відповідності до наявного фонду грошового забезпечення з урахуванням конкретних обставин, які командир військової частини оцінює на власний розсуд в межах наданих повноважень за принципом дискреції.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.

Таким чином, вищевказана позовна вимога, у тому числі, розцінюється Чернігівським окружним адміністративним судом як втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення № 114), що визначає порядок проходження служби, а також права і обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, до яких належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ та яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

При цьому Положенням № 114 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, розрахунок з позивачем при звільненні проведено вчасно (а.с.49-54, 61-63), у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 доведено правомірність вчинених дій, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 168, 229, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (смт. Десна, Козелецький район, Чернігівська область, 17024, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 25.04.2019.

Суддя О.М. Тихоненко