Справа № 826/13887/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кузьменко А.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 826/13887/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Кіцнака П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 січня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Генеральної прокуратури України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо несвоєчасного поновлення позивача на займаній посаді;

- стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячної заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на займаній посаді за період з 30.03.2018 р. по 14.05.2018 р. включно в сумі 79 369,52 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 січня 2019 року позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що позивача було неможливо своєчасно поновити на займаній посаді через відсутність відповідної одиниці у штатному розписі, а також, що він пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року в адміністративній справі № 826/6140/17 було задоволено позов ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України: визнано протиправними та скасовано накази ГПУ від 03.04.2017 р. № 337-ц, від 11.04.2017 р. № 372-ц та від 25.04.2017 р. № 551-ц про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади, поновлено позивача на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення управління нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру ГПУ та стягнуто на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 квітня 2017 року по 29 березня 2018 року. Також, допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення управління нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Генеральної прокуратури України та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року залишено без змін.

15.05.2018 р. наказом Генерального прокурора України № 291ц скасовано накази Генерального прокурора України №337-ц від 03 квітня 2017 року, №372-ц від 11 квітня 2017 року та №551-ц від 25 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 та поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_3 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення управління нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Генеральної прокуратури України з 25.04.2017 р.

26.07.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення за період з 30.03.2018 р. по 14.05.2018 р.

Листом від 07.08.2018 р. № 18-1078вих-18 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати вказаних коштів та роз'яснив, що підставою для такої виплати відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України є відповідне судове рішення.

Позивач, вважаючи, що рішення суду виконано відповідачем із затримкою, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дійсно було із затримкою виконано судове рішення про поновлення позивача на посаді і позивач набув право на отримання відповідної законної компенсації.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 235 КЗпП України визначено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

У ст. 65 Закону № 1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі та обов'язок власника, а у сфері публічно-правових відносинах - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівнику середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Таким чином, обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

При цьому, зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо у штатному розписі роботодавця відсутня посада, на яку позивача було поновлено, або ж роботодавець не згоден з рішенням про поновлення на роботі та оскаржує його в апеляційному порядку, в зв'язку з чим суд не приймає до уваги відповідні твердження представника відповідача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду про поновлення позивача на роботі дійсно було виконано відповідачем із затримкою в півтора місяці, що суперечить вищенаведеним приписам законодавства та є безумовною правовою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за період такої затримки.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 15.10.2009 р. по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), відповідно до яких від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Доводи апелянта щодо неможливості своєчасно поновити позивача на займаній посаді через відсутність відповідної одиниці у штатному розписі апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як відзначалося вище, такі обставини у розумінні чинного законодавства не є підставою для невиконання рішення суду про поновлення на роботі негайно та не звільняють роботодавця (у даному випадку ГПУ) від обов'язку відшкодувати позивача середній заробіток за час затримки в поновленні на роботі.

Твердження апелянта про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач дізнався про порушення його права на отримання даної компенсаційної виплати лише з листа від 07.08.2018 р. № 18-1078вих-18, а до суду звернувся 28.08.2018 р., тобто в межах строку, регламентованого ст. 122 КАС України. При цьому, такі обставини перевірялися судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Генеральної прокуратури України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 січня 2019 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: