Справа № 440/691/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/691/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25.02.2019 ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3, позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Глобинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Глобинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_3 рнокпп НОМЕР_1, жительці села Іванове Селище, вулиця Калініна, 23, Глобинського району Полтавської області;

- зобов'язати Глобинський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Полтавській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання у формі книжечки, яка немає імплантованого безконтактного носія інформації, ОСОБА_3 рнокпп НОМЕР_1, жительці села Іванове Селище, вулиця Калініна, 23, Глобинського району Полтавської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 звернулася до Глобинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області із заявою про заміну посвідки на постійне місце проживання в Україні по досягненню 45 років, на посвідку на постійне місце проживання в Україні у формі книжечки, яка не має імплантованого безконтактного носія. Листом від 19.01.2019 №5320-1685/5320-19 було відмовлено у видачі посвідки. Позивач вважає, що відмовою порушуються конституційні права позивачки у звязку з цим просять визнати протиправною відмову та зобов'язати здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання у формі книжечки, яка немає імплантованого безконтактного носія інформації.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 здійснено заміну неналежного відповідача - Глобинський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Полтавській області на належного Управління міграційної служби України в Полтавській області.

22.04.2019 Управління міграційної служби України в Полтавській області (надалі УДМС в Полтавській області, відповідач) надав до суду відзив (а.с.44-57), в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що ОСОБА_3 звернулася до Глобинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в порядку Закону України "Про звернення громадян", а відтак їй було надано відповідь в порядку, визначеному цим законом. Оскільки позивач особисто не зверталася до підрозділу міграційної служби із заявою-анкетою про надання адміністративної послуги та необхідним переліком документів, рішення Глобинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про відмову у наданні такої адміністративної послуги стосовно неї не приймалося, відтак не може бути предметом оскарження у суді.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

07.07.2004 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала посвідку на постійне проживання в Україні серія ПЛ №620/2004 (а.с.10).

11.12.2018 ОСОБА_3 рекомендованим листом направила на адресу Глобинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області заяву про заміну посвідки на постійне місце проживання в Україні по досягненню 45 років, на посвідку на постійне місце проживання в Україні у формі книжечки, яка не має імплантованого безконтактного носія (а.с.62-63). До заяви було додано: копія паспорта СРСР, нотаріально завірений переклад паспорта СРСР на українську мову, нотаріально завірений переклад паспорта СРСР на англійську мову, квитанція №24752842-1 сплата держмита, квитанція №24752840-1 сплата вартості посвідки, фото 6х4, копія посвідки на постійне проживання, копія картки фізичної особи-платника податків (а.с.63-76).

Листом від 19.01.2019 №5320-1685/5320 Глобинським районним сектором Управління державної міграційної служби України в Полтавській області було надано відповідь на звернення позивача, в якому відповідач зазначив про відсутність законних підстав для оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді книжечки, яка не має імплантованого безконтактного носія інформації (а.с.60-61).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті субєктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої субєкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є субєктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З наведеного вбачається, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача субєкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті субєктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01 грудня 2015 року по справі №800/134/15. Також, як вказав Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року по справі №811/119/13-а, обовязковою ознакою дій субєкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для субєктів відповідних правовідносин і мають обовязковий характер.

Механізм обміну посвідки на постійне проживання врегульований положеннями Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 далі - Порядок №321).

Згідно з п. 1, 2 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п.3 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Відповідно до п.7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами / територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр) /п.9 Порядку №321/.

Згідно п.12 Порядку №321 для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

Працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта сканує із застосуванням засобів Реєстру документи до заяви-анкети, які подаються іноземцем або особою без громадянства п.26 Порядку №321/.

Приписами п. 40 Порядку №321 визначено, що для оформлення у зв'язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини, у зв'язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку); 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред'являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Аналізуючи вищевикладене слід дійти висновку, що особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України для здійснення обміну посвідки у зв'язку з досягненням 25- або 45-річного віку необхідно особисто подати пакет документів, які мають бути відскановані працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_3 особисто до територіального підрозділу ДМС для обміну посвідки на постійне місце проживання не зверталася, направила поштою заяву довільної форми та додала до неї документи, а саме: копія паспорта СРСР, нотаріально завірений переклад паспорта СРСР на українську мову, нотаріально завірений переклад паспорта СРСР на англійську мову, квитанція №24752842-1 сплата держмита, квитанція №24752840-1 сплата вартості посвідки, фото 6х4, копія посвідки на постійне проживання, копія картки фізичної особи-платника податків.

За результатами розгляду зазначеного звернення Глобинським районним сектором Управління державної міграційної служби України в Полтавській області надана відповідь в порядку та строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян" з роз'ясненням визначеного в Порядку № 321 алгоритму дій, необхідних для обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні по досягненню 45 років, на посвідку на постійне місце проживання в Україні у формі книжечки, яка не має імплантованого безконтактного носія, зокрема, звернуто увагу заявника на необхідність особистого звернення із заявою до територіального підрозділу міграційної служби за місцем проживання.

Таким чином, суд вважає, що листом від 19.01.2019 №5320-1685/5320-19 позивачу не відмовлено в обміні посвідки на постійне місце проживання в Україні по досягненню 45 років, на посвідку на постійне місце проживання в Україні у формі книжечки, оскільки позивач не звертався до територіального підрозділу міграційної служби із заявою-анкетою про надання адміністративної послуги та необхідними документами (оригіналами документів).

Щодо покликання представника позивача на правові позиції ОСОБА_4 Верховного Суду у зразковій справі, які викладені у постанові від 19.09.2018 по справі №806/3265/17 (провадження №11-460заі18), суд вважає такі безпідставними з огляду на таке.

Обов'язковими ознаками цієї зразкової справи для застосування викладеної правової позиції у постанові від 19.09.2018 по справі № 806/3265/17 є: 1) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ; 2) відповідач - територіальні органи ДМС України; 3) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов'язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Однак, суд звертає увагу, що справа, яка перебуває на розгляді в Полтавському окружному адміністративному суді, не відповідає вказаним ознакам, оскільки у цих правовідносинах відсутня відмова відповідача в обміні посвідки на постійне місце проживання в Україні по досягненню 45 років, на посвідку на постійне місце проживання в Україні у формі книжечки, яка не має імплантованого безконтактного носія.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, у випадку, коли відповідачем є суб'єкт владних повноважень, адміністративний суд повинен перевірити, зокрема, чи діяв суб'єкт владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (частина друга статті 2 КАС України). Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що у спірних правовідносинах діяльність відповідача відповідає зазначеним вище критеріям, оскільки позивачка звернулася не у спосіб, що встановлений для такого звернення, що не перешкоджає повторному зверненню із спірним питанням.

Тому суд вважає, що оскільки право позивача на обмін посвідки на постійне місце проживання в Україні відповідачем на даний час не порушене, позовна вимога щодо зобов'язання здійснити обмін посвідки є передчасною та задоволенню не підлягає

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову та зазначає, що ОСОБА_3 не позбавлена права на звернення до суду за судовим захистом у разі, коли нею буде дотримано всіх необхідних процедур, проте за наслідками буде відмовлено в обміні посвідки на постійне місце проживання в Україні по досягненню 45 років, на посвідку на постійне місце проживання в Україні у формі книжечки, яка не має імплантованого безконтактного носія.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Враховуючи наведене, позивачем не доведено правомірність своїх дій, а відповідачем на підставі належних та допустимих доказів доведено обставини на яких ґрунтуються його заперечення, відтак позовні вимоги ОСОБА_3 є не обґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 КАС України судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5