Справа № 1303/964/2012
Суддя: Мельник С. Р.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер №1303/964/2012

Провадження № 6-а/440/2/2019

26 квітня 2019 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Мельник С.Р.

при секретарі Особа О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Буськ заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області про зміну способу і порядку виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Заяву мотивує тим, що вона ветеран ОСОБА_2 Вітчизняної війни, інвалід, у 2012 році звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік.

05.09.2012 р. постановою Буського районного суду Львівської області відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

10.04.2014 р. постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №9104/151077/12 апеляційну скаргу ОСОБА_1В задоволено, постанову Буського районного суду Львівської області скасовано, ухвалено нове рішення, яким зобов»язано Управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік з врахуванням статті 28 Закону України "Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

03.06.2014 року Буським районним судом Львівської області видано виконавчий лист у справі № 1303/964/2012 про зобов»язання управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розміні трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік з врахуванням статті 28 Закону України "Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

У 2014 році Позивач скерував у відділ державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Львівської області виконавчий лист Буського районного суду Львівської області №1303/964/2012 виданий 03.06.2014 р. до виконання.

06.06.2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа Буського районного суду Львівської області № 1303/964/2012 від 03.06.2014 р., яким зобов»язано управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області здійснити нарахування та виплату їй разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

25.06.2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постанову мотивовано тим, що отримано лист з управління праці та соціального захисту населення Буської РДА Львівської області за № 01-805 від 10.06.2014 року де повідомляється, про проведення розрахунку виплати недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику війни за рішенням суду у розмірі 1424.00 грн. ОСОБА_1 цього зазначено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року забезпечення органами праці та соціального захисту населення виконання судових рішень щодо виплати недоплаченої допомоги можливе лише при умові виділення додаткової субвенції з державного бюджету. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» виділення додаткової субвенції для погашення заборгованості з виплати недоплаченої суми допомоги не передбачено. Виконати рішення суду без участі боржника не можливо, так як у боржника відсутні кошти для виплати зазначеної заборгованості (фінансування коштів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету). Заяву про зміну порядку виконання рішення суду мають право подавати лише особи які приймали участь у розгляді справи, сторона виконавчого провадження відповідно до ст. 26З КАС України.

Неодноразові звернення її до суду щодо неправомірних дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документу та закриття виконавчих проваджень у 2015 -2017 роках судами задоволено, виконавче провадження поновлено. Також судами встановлено, що посадові особи відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції не звертались до адміністративного суду першої інстанції з поданням про зміну чи і встановлення способу і порядку виконання судового рішення, тобто ними не було виконано всіх належних дій передбачених чинним законодавством України, що призвело до невиплати належних коштів мені позивачу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.263 КАСУ за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

На сьогодні за виконавчим листом Буського районного суду Львівської області№1303/964/2012 виданого 03.06.2014 р. повторно відкрито (поновлено) виконавче провадження. Однак виплата коштів боржником не проведена.

Таким чином, судове рішення не виконується через відсутність у боржника на момент надходження рішення суду коштів за бюджетною програмою.

Слід враховати те, що бюджетний 2014 рік вже закінчився, а тому виконати вказану вище постанову суду в установлений нею спосіб (шляхом зобов»язання управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік з врахуванням статті 28 Закону України "Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум) в подальшому буде неможливо, оскільки передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» кошти за бюджетною програмою мають бути спрямовані на виплату щорічної разової допомоги за 2018 рік, а не за 2014 рік.

Разом із тим, згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_4 проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов»язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін, таким чином, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, тоді як заборгованість за судовим рішенням становить майно для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції. З посиланням на численні попередні рішення проти України ЄСПЛ вкотре зазначив: «саме на державу покладено обов»язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції... Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади…» (§54).

У справі «Афанасьєв проти України» № 38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року) ЄСПЛ наголосив, що «стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі» (§75). У справі «ОСОБА_4 проти України» ( № 40450/04) ЄСПЛ уточнив: «Зміст зобов»язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством» (§64). Розгорнуте тлумачення положень статті 13 Конвенції щодо скарг про невиконання рішень національних судів ЄСПЛ дав у справі "Бурдов проти Росії" (№ 2), N 33509/04, рішення від 15 січня 2009 року): "Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі... Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів…: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції» (§98).

Таким чином, органи державної влади, у тому числі суд, мають використовувати будь-які передбачені законом засоби, які здатні забезпечити виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, протягом розумного строку.

Відповідно до ст.378 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Так само відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Обираючи інший спосіб виконання цієї постанови, виходимо з того, що на відміну від рішення зобовязального характеру (про зобовязання субєкта владних повноважень виплатити особі певну суму коштів), яке виконується в загальному порядку органами державної виконавчої служби, виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу відповідно до статей 2, 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" гарантується державою та здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В судове засідання заявниця та її представник не зявились, подали заяву з проханням справу слухати без їх участі, заяву підтримують та просять її задоволити.

В судове засідання представник Управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області не зявився, подав відзив на заяву, в якому посилався на те, що при призначенні щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій АТО до 5 травня управління соціального захисту населення керується Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законами: України про Державний бюджет на відповідний рік та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КабінетомМіністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідної частини першої статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов»язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 174 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв»язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального-захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загально обов»язкового державного соціального страхування.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є; абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема., через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного, перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього і суспільства. ОСОБА_1 того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-11/2012 від 25 січня2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо Офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95,частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124 частини-першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв»язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав: людини у рішенні у справі «ОСОБА_2 проти України» висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також-повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Із набуттям, чинності Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 116 Конституції України встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина забезпечення проведення політики, зокрема у сфері соціального захисту.

Отже, порядок надання соціальних гарантій та допомог є сферою компетенції Кабінету Міністрів України, яку він реалізує через підзаконні акти.

Відповідно до ст.19 ;Конституції України органи державної влади та органи місцевого, самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Законами України «Про державний бюджет України на 2009 рік», «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та на 2011-2017 роки і на даний момент, не передбачено бюджетних призначень для взяття зобовязань щодо виплати недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня учаснику війни за судовими рішеннями.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року і забезпечення органами праці та соціального захисту населення виконання судових рішень щодо виплати недоплаченої допомоги можливе лише при умові виділення додаткової субвенції з державного бюджету Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» виділення додаткової субвенції для погашення заборгованості і виплати недоплаченої суми допомоги не передбачено.

Тому органами соціального захисту населення забезпечення виконання Судових рішень можливе при умові виділення додаткової субвенції з державного бюджету.

Управлінням соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації 06 вересня 2015 року подано до Департаменту соціального захисту населення Львівської облдержадміністрації листа за № 01-1199 про потребу додаткових коштів для виплати зазначеної допомоги за рішенням суду. На даний час додаткових коштів на виплату зазначеної допомоги не надходило. Окрім того, відповідно до п.10 постави Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» управлінням направлялися до Буського районного відділу ДВС ГТУ юстиції у Львівській області довідки про здійснення нарахування ОСОБА_1 недоплаченої суми разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни за рішенням суду (копії довідок та листів до відділу ДВС додаються).

Вважають, що управління соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації здійснило всі належні заходи для здійснення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суми разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни за рішенням суду, просять в заяві відмовити.

Вивчивши матеріали даної справи, перевіривши докази зібрані в справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з врахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі ОСОБА_4 проти України (YuriyNikolayevichIvanov v. Ukraine, №40450/04, §§ 45, 51) Європейський суд з прав людини нагадав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов»язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін, таким чином, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, тоді як заборгованість за судовим рішенням становить майно (possession) для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції. З посиланням на численні попередні рішення проти України ЄСПЛ вкотре зазначив: "саме на державу покладено обов»язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції... Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою... Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади..." (§54).

У справі Афанасьев проти України (Afanasyev v. Ukraine, № 38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року) ЄСПЛ наголосив, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав тa свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі (§75). У справі "ОСОБА_4 проти України" (YuriyNikolayevichIvanov v. Ukraine? №40450/04) ЄСПЛ уточнив: "Зміст зобов»язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; ефективність засобу юридичного захисту у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог же забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (§64).

Розгорнуте тлумачення положень статті 13 Конвенції щодо скарг про невиконання рішень національних судів ЄСПЛ дав у справі Бурдов проти Росії (№ 2) (Burdov v. Russiaino. 2). N 33509/04, рішення від 15 січня 2009 року): Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі... так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів...: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції» (§98).

Таким чином, органи державної влади, у тому числі суд, мають використовувати будь-які передбачені законом засоби, які здатні забезпечити виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно ст.36 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 9104/151077/12 виконавчий лист від 03.06.2014 р. про зобов»язання управління праці та соціального захисту населення Буської РДА здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік з врахуванням статті 28 Закону України "Про загально обов»язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 06.06.2014 р.

Станом на сьогоднішній день рішення суду боржником в повному обсязі не виконано.

Відповідно до повідомлення управління праці та соціального захисту населення Буської РДА виплатити кошти неможливо, оскільки відсутнє фінансування з Державного бюджету України.

Згідно з п. 4 ч.1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зобов»язання відповідача суб»єкта владних повноважень вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов»язання відповідача вчинити певні дії (п. 4 ч. 2ст. 245 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

За нормами п.6 ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів (п. 6 ч. 2ст.162 КАС України).

Отже, аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що зобов»язання вчинити певні дії, покладені на відповідача судовим рішенням, є обраним судом способом захисту порушеного права позивача та не позбавляє права звернутись до суду з позовом про стягнення коштів.

Таким чином, враховуючи наявність заборгованості перед ОСОБА_1 із сплати щорічної разової допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»і щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 1562 (одна тисяча пятсот шістдесят дві) гривні, а також приймаючи до уваги право позивача звернутися до суду з позовом про стягнення коштів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 18, 19, 72, 77, 245, 246, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області про зміну способу і порядку виконання рішення суду - задовольнити.

Змінити спосіб та порядок виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Буської РДА на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), м.Буськ, вул.Терешкова, буд. 22 нараховану та невиплачену суму разової щорічної допомоги до 5 травня відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2009 рік з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» і щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 1562 (одна тисяча пятсот шістдесят дві) гривень.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п»ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Р.Мельник

Суддя Буського районного суду Львівської областіОСОБА_5