Справа № 826/9752/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 826/9752/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» Шевченка Андрія Миколайовича на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб ліквідацію публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» Луня Іллі Вікторовича,

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

публічне акціонерне товариство «Артем-Банк»

про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідацію публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» Луня Іллі Вікторовича (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Артем-Банк» про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у визнанні нікчемним правочину відносно набуття зобов'язань АТ «Артем-Банк» перед позивачем в сумі 145837,00 грн. шляхом оформлення документів та внесення записів до АБС Банку про банківську операцію щодо внесення 27.10.2016 р. готівкових коштів в сумі 145837,00 грн. через касу відділення банку № 44 на поточний рахунок НОМЕР_1 без їх фактичного внесення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в позові, наполягаючи на тому, що на Уповноважену особу законодавством покладено обов'язок здійснити перевірку правочинів, укладених банком, що правочин із залучення коштів на рахунок позивача є нікчемним і судом не перевірялася його дійсність, що встановлення законодавчих ознак нікчемності правочинів належить до дискреційних повноважень Уповноваженої особи, які й були нею реалізовані, а також зазначає, що договір позивача було укладено в період визнання банку проблемним.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта, вважаючи їх надуманими та необґрунтованими.

У судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.10.2016 р. між ПАТ «Артем-Банк» та позивачем було укладено договір банківського рахунку № 21004, за умовами якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок НОМЕР_1, на який зобов'язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять Клієнту.

15.12.2016 р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 492-рш, яким, серед іншого, вирішено: відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Артем-Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2447 від 16.11.2016 р. розпочато процедуру виведення ПАТ «Артем-Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 16.11.2016 р. по 15.12.2016 р. (включно), призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Артем-Банк», визначені Законом, зокрема, ст.ст. 37-39 Закону, Луньо Іллі Вікторовичу строком на один місяць.

14.12.2016 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з метою отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку, а також з вимогою про надання довідки щодо стану його рахунку.

15.12.2016 р. рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2857 запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Артем-Банк» строком на два роки з 16.12.2016 р. по 15.12.2018 р. включно, призначено Уповноваженою особо Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Артем-Банк» Луньо І.В.

16.01.2017 р. позивач повторно звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у банку з метою отримання довідки про стан його рахунку та направив звернення щодо включення його до реєстру вкладників для отримання гарантованого відшкодування відповідно до Закону.

23.05.2017 р. відповідачем на адресу позивача було відправлено повідомлення №1479, в якому зазначено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Артем-Банк» на підставі п.1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним правочин щодо набуття зобов'язань АТ «Артем-Банк» перед ОСОБА_4 в сумі 145837,00 грн. шляхом оформлення документів та внесенню записів до АБС Банку про банківську операцію щодо внесення 27.10.2016 року ОСОБА_4 готівкових коштів в сумі 145837,00 грн. через касу відділення банку №44 на поточний рахунок НОМЕР_1 без фактичного їх внесення.

Не погоджуючись з такими діями Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 с. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов'язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку. Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй відповідних повноважень мають право:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторін за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку (ч. 4 ст. 37 Закону № 4452-VI).

У ч.ч. 1, 2, 3 ст. 38 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад, в якому обов'язковою є участь суб'єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

Разом з тим, правочин є нікчемним відповідно до закону, а не дій чи рішення Уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін відповідно до вимог закону. Дії або рішення Уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Якщо таке рішення приймається, то воно є внутрішнім розпорядчим документом, складеним Уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №№ 910/12294/16, 910/24198/16, 819/353/16.

Таким чином, оскільки дії Уповноваженої особи щодо визнання правочину нікчемним та відповідне прийняте неб рішення про нікчемність правочинів є внутрішньою діяльністю та внутрішнім документом банку, який прийнято (дії вчинено) особою, що здійснює повноваження органу управління банку, такі дії та рішення не створюють жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб внаслідок вчинення таких дій або прийняття відповідного рішення

Відтак, встановлена правова природа таких дій та рішення унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо визнання їх протиправними, а тому такі позовні вимоги не підлягають розгляду в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. по справі № 809/316/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковим для врахування апеляційним судом при розгляді даної справи.

При цьому, колегією суддів також враховується правова позиція, викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом позовних вимог, заявлених ОСОБА_4 у позові в цій справі, є виключно дії відповідача щодо визнання нікчемним правочину відносно набуття зобов'язань ПАТ «Артем-Банк» перед позивачем в сумі 145837,00 грн. шляхом оформлення документів та внесення записів до АБС Банку про банківську операцію щодо внесення 27.10.2016 р. готівкових коштів в сумі 145837,00 грн. через касу відділення банку № 44 на поточний рахунок НОМЕР_1 без їх фактичного внесення

Жодні інші позовні вимоги ОСОБА_4 у цій справі не заявлялися.

Водночас, у ст. 308 КАС України визначено межі перегляду судом апеляційної інстанції та передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та підлягає вирішенню адміністративним судом.

У п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

При цьому, вирішуючи питання про застосування процесуальних наслідків порушення правил юрисдикції щодо розгляду цієї справи, колегія суддів зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як таке, що стосується не лише спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а й спорів, що взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 р. по справі № 800/414/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що зумовлює процесуальні наслідки у вигляді закриття провадження у справі, але не було встановлено судом першої інстанції та призвело до порушення норм процесуального права і неправильного вирішення справи.

Отже, апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» Шевченка Андрія Миколайовича підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» Шевченка Андрія Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідацію публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» Луня Іллі Вікторовича, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Артем-Банк» про визнання дій протиправними - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: