Справа № 803/288/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2521/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 803/288/18 (головуючий суддя Денисюк Р.С., час ухвалення 15:29 год., м. Луцьк, повний текст рішення складений 21 січня 2019 року) за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства ,,Луцьке автотранспортне підприємство 10701 до виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП ,,Санрайз ЛТД, про визнання протиправним та нечинним рішення від 14.10.2010 № 659-1 ,,Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку в частині підпункту 1.3 пункту 1,-

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2018 року приватне акціонерне товариство ,,Луцьке автотранспортне підприємство 10701 (далі ПрАТ ,,Луцьке АТП 10701) звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1 ,,Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку в частині підпункту 1.3 пункту 1.

Рішенням від 10 січня 2019 року Волинський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1 ,,Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку в частині підпункту 1.3 пункту 1.

Зобовязав виконавчий комітет Луцької міської ради відповідно до вимог частини першої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Луцької міської ради на користь приватного акціонерного товариства ,,Луцьке автотранспортне підприємство 10701 судові витрати в розмірі 1762,00 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, виконавчий комітет Луцької міської ради подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що саме з метою забезпечення принципів рівності, прозорості, загальнодоступності, максимального унеможливлення зловживань сторін, неухильного виконання умов Конкурсів на перевезення, виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення від 14.10.2010 №695-1, яким затвердив Типовий договір.

Наявність типового договору в даних правовідносинах допускає і Верховний суд у справі №903/32/18 (постанова ВС від 07.11.2018). Верховний суд вважає, що внесення змін до Типового договору є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування. Жодних висновків щодо перевищення повноважень виконавчим комітетом Луцької міської ради при затвердженні Типового договору Верховний суду у судовому рішенні не зазначає.

Разом з тим, практика щодо затвердження органами місцевого самоврядування типових договорів існує також в містах Суми, Чернівці, Вінниці (рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.07.2010 №1505), де виконавчими комітетами затвердженні типові договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Відповідач стверджує, що суд у своєму рішенні безпідставно керується листом від 02.03.2018 №2325/0/20-18, оскільки цей лист підготовлений Державною регуляторної службою України з перевищенням своїх повноважень, що ставить під сумнів його висновки.

Також, на думку відповідача, суд дійшов помилкового висновку, що в період проведення регуляторної процедури і перегляду встановлення тарифу, орган місцевого самоврядування зобовязаний компенсувати перевізникам різницю між економічно обгрунтованим і регульованим тарифом.

Такий висновок суд зробив з аналізу статтей 12 та 15 Закону України ,,Про ціни і ціноутворення. Однак, дані норми регулюють порядок відшкодування коштів лише у разі встановлення тарифів в розмірі нижчому від економічно обгрунтованого. ОСОБА_1 не передбачає проведення компенсації коштів в період перегляду тарифу.

Позивач просить суд визнати протиправним та нечинним п. 1.3 оскарженого рішення виконавчого комітету. Однак, в позові вказує лише на незаконність п.2.2.15 Типового договору. Жодних обгрунтувань в чому полягає незаконність інших положень Типового договору позивач не зазначає.

Суд першої інстанції в ухваленому рішенні також не зазначає в чому полягає протиправність положень Типового договору, та внаслідок чого його потрібно визнати незаконним.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ПрАТ ,,Луцьке автотранспортне підприємство 10701 подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник виконавчого комітету в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача та третьої особи заперечили вимоги апеляційної скарги та просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що виконавчий комітет Луцької міської ради відповідно до Закону України ,,Про автомобільний транспорт та постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081 ,,Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування прийняв рішення від 14.10.2010 за № 659-1 ,,Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку, підпунктом 1.3 пункту 1 якого затвердив типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (додаток 3).

Вказане рішення у відповідності до вимог Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні було розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради у 2010 році.

Згідно з умовами типового договору, перевізник додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням Виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті (підпункт 2.2.15)

Перевізник надає послуги з перевезення пасажирів за тарифом відповідно до своїх конкурсних пропозицій. Перевізник має право змінити тариф на проїзд після надання організатору розрахунку тарифу, здійсненого відповідно до вимог законодавства України. Організатор розглядає наданий перевізником розрахунок тарифу та у разі його відповідності вимогам законодавства погоджує (підпункт 2.2.16).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.03.2016 № 119-1 внесені зміни в додаток 3 до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1 ,,Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку, зокрема, пункти 2.2.4, 2.2.15, 2.2.16 типового договору викладені в новій редакції.

Відносини між позивачем та відповідачем на здійснення пасажирських перевезень також регламентуються договорами, які розроблені на основі типового договору, в тому числі, в них визначено порядок та кількість пасажирів, які перевізник перевозить безоплатно та бездотаційно.

На підставі затвердженої форми типового договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом ПрАТ ,,Луцьке АТП 10701 з 2010 року укладалися і є укладеними на сьогоднішній день договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підпункт 1.3 пункту 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1 суперечить приписам статті частини 4 статті 179 Господарського кодексу України та статті 31 Закону України ,,Про автомобільний транспорт.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої субєкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення субєкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що безпосереднє порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача має бути наявним на час ухвалення чи прийняття такого рішення субєктом владних повноважень.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1 ,,Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку, підпункт 1.3 пункту 1 якого оскаржує позивач, затверджені порядок проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку, типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, необхідні документи для участі в конкурсі та інше.

ПрАТ ,,Луцьке АТП 10701 прийняло участь у конкурсі, за наслідками якого стало одним із переможців та уклало договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Лише з часу укладення договору позивач став учасником правовідносин, які були врегульовані рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1.

Подаючи заяву на участь у конкурсі, позивач погодився з умовами конкурсу, в тому числі і з типовим договором на перевезення, оскільки заява містить графу ,,згоден брати участь у конкурсі відповідно до умов проведення конкурсу, визначених організатором (т.1 а.с. 74) .

Таким чином, погодившись з умовами конкурсу та ставши одним із переможців цього конкурсу, позивач намагається змінити умови конкурсу, які, на його думку, суперечать вимогам законодавства та порушують його права.

Оскільки на час прийняття виконавчим комітетом оскарженого рішення позивач ще не був учасником правовідносин, які регулювались цим рішенням, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності порушеного права позивача на час прийняття відповідачем оскарженого рішення, що є підставою для відмови у позові.

Крім того, відповідно до приписів ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В постанові 07 листопада 2018 року у справі № 903/32/18 за позовом підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП ,,Санрайз ЛТД до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання недійсним пункту 2.2.15 договору № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016, укладеного між виконавчим комітетом Луцької міської ради та позивачем, в частині бездотаційного перевезення пасажирів пільгових категорій, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду погодилась з висновками Рівненського апеляційного господарського суду щодо відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що вказаний у постанові Верховного Суду пункт 2.2.15 договору № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016 відповідає пункту 2.2.15 типового договору, затвердженого підпунктом 1.3 пункту 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1.

При цьому Верховний Суд визнав безпідставними та необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що положення типового договору, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 № 659-1, не узгоджуються з нормами чинного законодавства, зокрема із приписами статей 29, 31, 37 Закону України ,,Про автомобільний транспорт.

Верховний Суд виходив з того, що позивачу, на момент подачі документів на участь у конкурсі, були відомі умови конкурсу, зокрема, і необхідність укладення типового договору, а також умови перевезення пасажирів пільгових категорій, а тому подавши заяву на участь у конкурсі та в подальшому підписавши договір, позивач фактично засвідчив досягнення згоди з даною істотною умовою конкурсу і зокрема договору, і прийняв її як обовязкову до виконання.

Також Верховний Суд зазначив, що у суду відсутні повноваження на внесення змін до умов конкурсу і типового договору, як їх складової, затвердженого рішенням міської ради, оскільки вказане є дискреційними повноваженнями самого органу місцевого самоврядування.

Таким чином, зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що умова типового договору в частині бездотаційного перевезення пасажирів пільгових категорій є істотною умовою конкурсу, яку позивач прийняв як обовязкову до виконання.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для скасування оскарженого рішення виконавчого комітету в частині затвердження типового договору, пункт 2.2.15 якого містить умови перевезення пасажирів пільгових категорій, що фактично і є предметом спору у даній справі.

В силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач погодившись з істотними умовами конкурсу та типового договору в частині бездотаційного перевезення пасажирів пільгових категорій, в подальшому позбавлений права вимагати зміни зазначених істотних умов шляхом скасування рішення виконавчого комітету в частині затвердження типового договору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає позовні вимоги безпідставними та такими, що не належать до задоволення.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 803/288/18 скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову приватного акціонерного товариства ,,Луцьке автотранспортне підприємство 10701 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення від 14.10.2010 № 659-1 ,,Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку в частині підпункту 1.3 пункту 1- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 25.04.2019.