Справа № 300/528/19
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2019-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2019 р. справа № 300/528/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко О.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Тлумацького районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

12.03.2019 ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Тлумацького районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 та зобов'язати оформити та видати ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992, без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР .

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з досягненням 16-річного віку сина ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як законні представники звернулися до Тлумацького районного відділу управління Державної міграційної служби у Івано-Франківській області з проханням щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки. У поданій заяві було повідомлено про відмову через свої релігійні переконання від присвоєння їхньому сину цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі. Однак у видачі паспорта громадянина України було відмовлено, незважаючи на те, що ОСОБА_3 має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунуті позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 01.04.2019, відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 від 12.11.2018 була надана відповідь, відповідно до якої роз'яснено порядок отримання паспорта громадянина України та зазначено, що заява для отримання паспорта подається у встановленій законом формі та особисто. Таким чином, оскільки заява ОСОБА_3 не відповідала вимогам щодо оформлення заяви для отримання адміністративної послуги, Тлумацьким РВ УДМС України в Івано-Франківській області проведено розгляд звернення в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Повторне звернення ОСОБА_3 від 07.02.2019 не було розглянуто, оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Відтак, рішення відповідача про відмову у наданні адміністративної послуги (оформлення та видача паспорта) не приймалося, а було подано роз'яснення відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Крім того, Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VІ визначає порядок оформлення паспорта виключно у формі ІD-картки, що містить безконтактний електронний носій. При цьому, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" №302 від 25.03.2015 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01.11.2016 припиняється. Таким чином, підстав для виготовлення паспорта громадянина України в іншій формі чи іншим способом, ніж це встановлено вищезгаданою Постановою та Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" відсутні.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії 1-НМ №152795, виданого Кутищенською сільською радою 06.08.2002 (а.с.10).

Неповнолітній ОСОБА_3 та його батьки (законні представники) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02.11.2018 звернулися до відповідача із заявою, в якій просили:

- оформити бланк паспорта громадянина України без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, та видати ОСОБА_4 виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 за №2235-ІІІ, форма якої не заборонена діючим законодавством України;

- проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті громадянина України без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру;

- провести реєстрацію громадянства України внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.

Вказана заява мотивована несприйняттям через релігійні погляди цифрової ідентифікації людини шляхом видачі паспорта нового взірця у формі ID-карти. Заявники просять вести облік ОСОБА_4 за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового ідентифікатора особи, без внесення інформації до ЄДДР чи будь-яких даних та реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

Листом №Д-1 від 12.12.2018 відповідач повідомив ОСОБА_3 про те, що ним не дотримано порядку подання документів для оформлення паспорта громадянина України, тому відповідач надав йому відповідне роз'яснення. Тлумацький районний відділ УДМС України в Івано-Франківській області зазначив, що з заявою відповідного зразка та визначеним переліком документів необхідно звернутися особисто, а питання видачі паспорта у формі книжечки законодавчо не врегульовано (а.с 19-20).

З аналогічним зверненням ОСОБА_3 і його батьки звернулися до Управління ДМС в Івано-Франківській області.

Листом № 126/6/2601-18/2601.6.2/12357-18 від 15.11.2018 Управління ДМС в Івано-Франківській області повідомило позивачів, що для подання документів для оформлення паспорта необхідно особисто звернутись у Тлумацький районний відділ УДМС України в Івано-Франківській області (а.с.24-25).

07.02.2019 позивачі повторно звернулися до відповідача шляхом особистого подання заяви про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки та всіх необхідних додаткових документів.

Як вбачається з листа Тлумацького районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області №Д-13/6/2601-19/2625/1355-19 від 14.02.2019, відповідач відмовив у наданні відповіді позивачам на дане звернення, оскільки воно ідентичне зверненню від 13.11.2018 (а.с.22).

Не погоджуючись із такими діями відповідача з питань видачі паспорта у формі книжечки, позивачі звернулися з позовом до суду для захисту свого порушеного права.

При вирішенні вказаного спору суд виходив з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи визначає Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI від 20.11.2012.

Відповідно до частини 1 статті 13 вказаного Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 14 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (частина 1 статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус").

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв'язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» N 1636-XII від 08.10.1991 документами, які підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України, а для осіб віком до 16 років - свідоцтво про народження.

Зразки та порядок видачі паспорта громадянина України та свідоцтва про народження визначаються положеннями про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження, які затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XІІ від 26.06.1992 (в редакції від 18.10.2012) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктами 5, 6 вказаного положення встановлено, що Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п'ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев'ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев'ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується (п.8 Положення про паспорт громадянина України).

Водночас, згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, що додається.

Запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII; з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою (п. 2 вищевказаної Постанови).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

При цьому доводи відповідача про неможливість видачі паспорта у формі книжечки з урахуванням пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 суд відхиляє, оскільки пунктом 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XІІ від 26.06.1992, передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а постанова Верховної Ради України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Мівністрів України.

До безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, у відповідності до пункту 131 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015, вноситься така інформація: інформація, зазначена в зоні візуальної перевірки паспорта; додаткова змінна інформація (про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у відповідному полі проставляється слово "відмова". У разі відсутності інформації відповідне поле не заповнюється; біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи); засоби електронного цифрового підпису (у разі оформлення паспорта особі, яка досягла 18-річного віку) та засоби шифрування в порядку, встановленому законодавством. Інформація вноситься до безконтактного електронного носія відповідно до рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO) Doc 9303.

Позивачі зазначають, що цифровий ідентифікатор особистості у виді унікального номера запису в реєстрі та зберігання біометричної інформації їхнього сина суперечить їхнім релігійним переконанням.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про захист персональних даних" мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки.

Персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону України "Про захист персональних даних").

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (частини 5, 6 статті 6 Закону України "Про захист персональних даних").

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних та Додаткового протоколу до Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних стосовно органів нагляду та транскордонних потоків даних" від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …".

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 (справа №806/3265/17 (Пз/9901/2/18)) дійшла висновку, що норми Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XІІ від 26.06.1992 (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі "GropperaAG and Others v. Switzerland" від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Х'ю Джордан проти Великої Британії" сформулював таку позицію: "Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що лист Тлумацького районного відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області № Д-1 від 12.12.2018 та лист від 14.02.2019, в якому зазначено, що питання видачі паспорта книжечки залишаються законодавчо не врегульованими, є відмовою ОСОБА_3 у видачі паспорта громадянина України.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною відмову Тлумацького районного відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XІІ від 26.06.1992, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, для належного захисту порушених прав позивачів слід зобов'язати відповідача оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.

В той же час, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не передавати будь-які дані про ОСОБА_3 та його батьків до Єдиного державного демографічного реєстру, формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі, без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі ОСОБА_3, паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення таких даних.

Крім того суд вказує на те, що відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18, спростовуються доводи відповідача в цілому, а тому суд не вбачає необхідності аналізували кожен аргумент відповідача окремо. Також, аргументи, наведені відповідачем у відзиві, не дають правових підстав відступу від правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Тлумацького районного відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат та судом не встановлено понесення судових витрат відповідачем, відсутні підстави щодо розподілу судових витрат.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 2, 6-14, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Тлумацького районного відділу управління Державної міграційної служби у Івано-Франківській області у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XІІ від 26.06.1992.

Зобов'язати Тлумацький районний відділ управління Державної міграційної служби у Івано-Франківській області оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XІІ від 26.06.1992.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1); ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4 РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1), які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2);

Тлумацький районний відділ управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області (код ЄРПОУ адреса: пл. Д.Галицького,15, м. Тлумач, Тлумацький район, Івано-Франківська область,78000).

Суддя Лучко О.О.