Справа № 580/933/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року справа № 580/933/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 18005, далі - позивач) з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (бульв. Шевченка, 307, м. Черкаси, 18005, далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не реєстрації у відповідному органі Казначейства у порядку, визначеному бюджетним законодавством, бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання та не виплати позивачу одноразової допомоги в розмірі 25038 грн.;

- зобовязати відповідача подати до відповідного органу Казначейства у порядку, визначеному бюджетним законодавством, реєстр бюджетного зобов'язання та реєстр фінансового бюджетного зобов'язання з належних позивачу виплат та виплатити одноразову допомогу передбачену ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі трьох мінімальних заробітних плат на двох членів сімї, що складає 25038 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що на його думку відповідач в супереч вимог ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправно не подав до відповідного органу Казначейства у порядку, визначеному бюджетним законодавством, реєстр бюджетного зобов'язання та реєстр фінансового бюджетного зобов'язання з належних позивачу виплат та виплатити одноразову допомогу в розмірі трьох мінімальних заробітних плат на двох членів сімї, що складає 25038 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, надав суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що позивач не звертався до відповідача із заявою, форма якої встановлена Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а звернулась із вищевказаного питання у власноручній заяві, яка написана позивачем у довільній формі, тому право позивача станом на час розгляду справи в суді не порушено, що свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи категорія 1, що підтверджується копією посвідчення Серія А №300096 С.

Позивач 04.03.2019 звернулась до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із письмовою заявою у довільній формі, згідно якої просила виплатити одноразову допомогу у розмірі трьох мінімальних заробітних плат на кожного члена сімї відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розвязання повязаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розвязання повязаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які евакуйовані, відселені (відселяються) або самостійно переселилися (переселяються) відповідно до статті 4 цього Закону на нове місце проживання, надаються такі компенсації та пільги:

1) виплата одноразової допомоги в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України на кожного члена сім'ї;

2) оплата вартості проїзду, витрат на перевезення майна залізничним, водним або автомобільним транспортом за нормами, встановленими обласною державною адміністрацією;

3) збереження середньої заробітної плати за дні зборів у дорогу і влаштування на новому місці проживання, але не більше 14 робочих днів, а також за час перебування у дорозі виходячи з середньомісячного заробітку за попереднім місцем роботи;

4) оплата витрат, пов'язаних з переїздом, яка здійснюється місцевими радами за попереднім місцем проживання за рахунок коштів, виділених на ліквідацію наслідків Чорнобильської катастрофи;

6) першочергове влаштування на роботу місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, підприємствами, установами, організаціями за новим місцем проживання з урахуванням професії, спеціальності, кваліфікації. У разі неможливості такого працевлаштування громадянам гарантується надання іншої роботи з урахуванням їх побажань і громадських потреб або можливості навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням їм у встановленому порядку середньої заробітної плати на весь період перепідготовки, але не більше одного року.

За громадянами, які працювали на забруднених територіях до відселення або самостійного переселення, зберігається за новим місцем роботи безперервний стаж, стаж роботи за спеціальністю, присвоєна їм кваліфікація та звання в порядку і на умовах, визначених законодавством;

7) позачергове придбання товарів, за які виплачено компенсацію відповідно до пункту 4статті 35 цього Закону;

8) звільнення від сплати протягом трьох років податку з власників транспортних засобів, а також звільнення осіб, які відселилися або самостійно переселилися в сільські населені пункти, на такий же строк від сплати податку з будівель

Як встановлено судом із матеріалів справи, 06.12.2001 Черкаською обласною державною адміністрацією було видано направлення серія ЧК №47, згідно якого гр. ОСОБА_1 (голова сімї, 1957 р.н.), ОСОБА_2 (син, 1993 р.н.), ОСОБА_3 (батько, 1922 р.н.) про переселення з смт. Катеринопіль Черкаської області відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та їм надано право на одержання, будівництво або придбання житла і працевлаштування у м. Черкаси. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2007, позивач - ОСОБА_1 придбала у гр. ОСОБА_4 квартиру за номером 2, що знаходиться в будинку за номером 96, розташованому по вул. Калініна в місті Черкаси.

На підставі вищевикладених обставин позивач 04.03.2019 звернулась до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із письмовою заявою у довільній формі, згідно якої просила виплатити одноразову допомогу у розмірі трьох мінімальних заробітних плат на кожного члена сімї відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак суд зазначає, що Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936, визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики.

Згідно п. 3 Порядку №936 призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1146 (1146-2002-п) «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги» (Офіційний вісник України, 2002 р., №34, ст. 1584).

Відповідно по пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2015 року №106 «Про удосконалення порядку надання житлових субсидій», з метою приведення нормативно-правового акта у відповідність до вимог чинного законодавства, наказом Міністерства соціальної політики України від 21.04.2015 №441 затверджено форму Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг.

Тобто, враховуючи зазначене суд зазначає, що виплата одноразової допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат на кожного члена сімї відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - повинно здійснюватися за письмовою заявою особи про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 21.04.2015 №441.

Як встановлено судом, позивач у довільній формі звернувся до відповідача з приводу виплати одноразової допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат на кожного члена сімї відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак із заявою, форма якої передбачена наказом Міністерства соціальної політики України від 21.04.2015 №441 позивач до відповідача не звертався.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 року №18-рп/2004 зазначив: поняття охоронюваний законом інтерес, який вживається в ряді законів, у логічно-смисловому звязку з поняттям права (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту субєктивного права; б) є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для субєктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям права має один і той же зміст.

Також, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої субєкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд наголошує, що в даному випадку Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області будь-яких рішень, дій чи бездіяльності з приводу перерахунку пенсії позивача на підставі архівної довідки від 15.06.2018 №1787, 24274-А, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача, відповідачем не приймалося та не вчинялося.

Тобто, у даному випадку, позивач звернувся у Черкаський окружний адміністративний суд за захистом прав, які жодним чином відповідачами станом на час розгляду справи не порушені.

Суд зазначає, що в разі якщо фактично спору між сторонами не існує, то спірні правовідносини не виникають, а відтак, і право на звернення до суду не може бути реалізоване.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення Аксу проти Туреччини [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).

Тобто, обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обовязковим під час судового розгляду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення./

Суддя В.А. Гайдаш