Справа № 640/3034/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

25 квітня 2019 року № 640/3034/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідачі, МО України, Київський військкомат), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність МО України щодо нерозгляду в місячний строк заяви позивача та додатків до неї про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок травми, поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії;

- зобов`язати Київський військкомат направити до МО України заяву з доданими до неї документами, для розгляду питання про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок травми, поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії;

- зобов`язати МО України призначити та виплатити в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок травми, поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, та інших нормативно-правових актів.

Відповідач - МО України, скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, та подав 12.03.2019 року до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, з яких вбачається, що позовні вимоги до МО України є передчасними, оскільки від Київського військкомату документи позивача не надходили.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером, з видом пенсії: по інвалідності.

З 02.10.2018 року ОСОБА_1 було встановлено інвалідність II групи, в наслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби під час перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 1042094, копія якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії (протокол № 2675 від 26.09.2018 року), копії довідки В/ч пп В86997 від 03.08.1987 року № 341 про травму, записів у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 причиною інвалідності ОСОБА_1 є поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

17.10.2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності II групи, яке пов`язане з виконання виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також, 17.10.2018 року позивач звернувся до МО України з аналогічною заявою.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі по тексту - Закон № 2011-XII) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі по тексту Порядок № 975).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - є гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною 2 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у пункті 11 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Такими документами, відповідно до пункту 11 Порядку № 975, є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються наступні копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року № 806/986/16.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення.

В свою чергу, обов`язок прийняття відповідного рішення про виплату (призначення) чи про відмову у виплаті одноразової допомоги покладено на комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України.

Отже, Київський міський військовий комісаріат не є уповноваженим органом на прийняття рішення щодо призначення чи відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, він лише приймає від позивача пакет документів та готує висновок і направляє його на адресу уповноваженого органу для прийняття відповідного рішення, а після прийняття позитивного рішення про виплату одноразової грошової допомоги та перерахування коштів для виплати одноразової грошової допомоги проводить її виплату військовослужбовцю, якому призначено одноразову грошову допомогу.

Наведене свідчить про недотримання Київським військкоматом встановленого законодавством порядку вирішення зазначеного питання, оскільки в матеріалах справи не міститься, а відповідачем не надано доказів скерування пакету документів позивача з відповідним висновком до МО України.

Таким чином, проаналізувавши наявні в справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Київського військкомату направити до МО України заяву з доданими до неї документами позивача та відповідний висновок, для розгляду питання про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок травми, поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії.

Щодо позовних вимог позивача про визнати протиправною бездіяльність МО України щодо нерозгляду в місячний строк заяви позивача та додатків до неї про призначення одноразової грошової допомоги та призначення і виплати в місячний строк ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи.

Як вже зазначалося судом, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем, для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак в даному випадку, таке рішення відповідачем не приймалось.

Так, прийняттю МО України рішення про виплату або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги передує процедура, передбачена Порядком № 975, відповідно до якого розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги лише після надходження висновку уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, необхідних для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу документи для призначення ти виплати одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Київського військкомат з заявою від 17.10.2018 року щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності, як настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва).

Також, 17.10.2018 року позивач звернувся до МО України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та фотокопіями документів, які на думку позивача є підставою для призначення відповідної виплати.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження наявності висновку Київського військкомату про виплату одноразової грошової допомоги та докази направлення Київським військкоматом поданих ОСОБА_1 документів до МО України.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що за умови відсутності вказаного висновку Київського військкомату та не направлення ним документів, необхідних для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, до МО України, позовні вимоги до Міністерства оборони України є передчасними, а тому вони не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.11.2018 року № 760/11962/17.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірного рішення.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає суду підстави для висновку, що в даному випадку, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Київського військкомату в 15-денний строк подати на розгляд МО України відповідний висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу та заяву останнього з додатками до неї, для прийняття МО України відповідного рішення з урахуванням висновків суду, які викладені в даному рішенні.

Питання про розподіл судових витрат не розглядається, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись приписами статей 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Київського міського війкового комісаріату щодо не здійснення передачі на розгляд Міністерству оборони України заяви та документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

Зобов`язати Київський міський війковий комісаріат (03131, м. Київ, провулок Артилерійський, 5-в, ) в 15-денний строк подати на розгляд Міністерству оборони України відповідний висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) та заяву ОСОБА_1 з додатками до неї, для прийняття Міністерством оборони України відповідного рішення з урахуванням висновків суду, які викладені в даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда