Справа № 520/1633/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 квітня 2019 р. № 520/1633/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання незаконним висновку та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просять суд:

- визнати незаконним висновок відповідача від 20.10.2018 р. про відмову ОСОБА_1 у внесенні змін до актового запису про шлюб №21 від 23.12.1978 р., складеного виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, стосовно виправлення даних про її національність;

- зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису про шлюб №21 від 23.12.1978 р., складеного виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: виправити національність ОСОБА_4 з українка на німкеня.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що вона звернулась із заявою про внесення змін до актового запису про шлюб №21 від 23.12.1978 р. на громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, стосовно виправлення даних про її національність, проте відповідач ОСОБА_2 державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області склав висновок про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану у зв'язку із тим, що надані позивачем документи містять розбіжності та не дають підстав для висновку про необхідність внесення змін. Вважаючи отриманий висновок протиправним та таким, що не відповідає не відповідає Закону Україні «Про національні меншини в Україні», позивач після його отримання звернулась до суду з даним позовом за для захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано лист, в якому вказано, що зміна національності чинним законодавством не передбачена. Також представником відповідача вказано, що за наслідками перевірки зібраних документів відділом 20.10.2018 року було складено висновок про відмову у внесенні змін до актового запису із розясненням підстав для внесення виправлень до актових записів.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Враховуючи відсутність у сторін заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, суд вважає за можливе за можливе здійснити розгляд справи саме в такому порядку.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, а також подані представниками відповідачів до суду листи, суд встановив наступне.

Судовим розглядом справи встановлено, що згідно актового запису про народження №55 від 01.12.1958 року, складеного виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області стосовно ОСОБА_1 національність її батька, ОСОБА_4 Арміна Олександровича, зазначена як «німець».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач при одержанні паспорта вперше у 16-річному віці вказала свою національність по матері - «українка» з метою уникнення дискримінації за національною ознакою внаслідок негативного образу німців, який культивувався в СРСР у післявоєнний час.

При цьому, і в актовому записі про шлюб №21 від 23.12.1978 р., складеному виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на громадянина ОСОБА_3 та позивача, національність позивача вказана зі слів позивача як «українка».

Судовим розглядом справи встановлено, що 05.10.2018 р. на адресу відповідача позивачем була подана заява про внесення змін до вищевказаного актового запису про шлюб №21 від 23.12.1978 р., складеного виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на громадянина ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: виправити національність нареченої з «українка» на «німкеня».

Відповідно до висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану ОСОБА_2 державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.10.2018 року відмовлено у внесенні змін до актового запису про шлюб заявниці №21 від 23.12.1978 року, складеного виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, а саме: вказано на неможливість задовольнити прохання позивача про внесення змін до актового запису про шлюб №21 від 23.12.1978 року, складеного виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, в якому заявник просить внести зміни у графу національність нареченої з «українка» на «німкеня» та відмовлено у звязку з відсутністю підстав.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" визначено, що правову основу діяльності органів реєстрації актів громадянського стану визначають Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Частинами 3 та 4 статті 22 Закону №2398-VІ передбачено, що заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до п.1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за №55/18793 (далі - Правила) - внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Пунктом 1.7 Правил встановлено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Пунктом 2.1 Правил встановлено, що заява про внесення змін до актових записів цивільного стану подаються до відділу реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб при пред'явленні паспорта або паспортного документа.

Пунктом 2.5 Правил встановлено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану подаються: особами, щодо яких були складені ці актові записи; одним з батьків неповнолітніх (малолітніх); піклувальниками неповнолітніх та опікунами малолітніх; опікунами недієздатних осіб; спадкоємцями померлого.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7, 2.18 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Якщо актовий запис цивільного стану, до якого потрібно внести зміни, зберігається в архіві іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, то відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, надсилає відповідний запит щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису цивільного стану, яке в подальшому додається до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідній справі.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану.

Також суд зазначає, що ст. 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" встановлено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача серії VI-УР №1864288 зазначено в графі батько - ОСОБА_4 Арміна Олександровича, в графі національність вказано - німець.

Зі змісту позову вбачається, що позивач при одержанні паспорта вперше у 16-річному віці вказала свою національність по матері - «українка» з метою уникнення дискримінації за національною ознакою внаслідок негативного образу німців, який культивувався в СРСР у післявоєнний час.

Також в актовому записі про шлюб №21 від 23.12.1978 р., складеному виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на громадянина ОСОБА_3 та позивача, національність позивача вказана зі слів позивача як «українка».

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази зазначає, що позивач просить внести зміни у актовий запис про шлюб, який вчинявся на підставі паспортних даних позивача та її чоловіка. Тобто, особисті дані позивача, відображені у свідоцтві про шлюб, відповідали паспортним даним позивача, а тому відсутній факт помилки, перекручення чи зазначення неправдивих відомостей у даному актовому записі про шлюб №21 від 23.12.1978 р., складеного виконавчим комітетом Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

При цьому, суд зазначає, що питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

В той же час, положення чинного на даний час законодавства України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» гарантоване право громадян України вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до ст.3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин суд приходить до висновку, що спосіб, обраний позивачем, для захисту її права на відновлення її національності, фактично направлений на зміну національності у актовому записі про шлюб №21 від 23.12.1978 р. у зв'язку з цим позивач просить внести зміни до зазначеного актового запису про шлюб із зазначенням в графі «національність нареченої» з "українка" на "німкеня".

Отже, суд зазначає про відсутність підстави для виправлення національності позивача у актовому записі про шлюб з "українка" на "німкеня", з огляду на що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (62321, Харківська обл., Дергачівський р-н, смт. Мала Данилівка, вул. Партизанська, буд. 7) до ОСОБА_2 державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області (62300, Харківська обл., м. Дергачі, пл. Перемоги, 1) про визнання незаконним висновку та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.