Справа № 560/4009/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4009/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

22 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу №81-к від 05.10.2018 про звільнення ОСОБА_2 з 05.10.2018 у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Також, позивач просила поновити її на посаді головного спеціаліста сектору прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_5 соціального захисту виконавчого комітету Славутської міської ради з 05.10.2018 та стягнути з ОСОБА_5 соціального захисту виконавчого комітету Славутської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту винесення рішення у справі. Крім того, позивач просила про стягнення з ОСОБА_5 соціального захисту виконавчого комітету Славутської міської ради правової допомоги у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтвердили доводи зазначені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Славутського міського управління праці та соціального захисту населення від 18.05.2007 №57-к ОСОБА_2 призначено на посаду спеціаліста І категорії соціальної допомоги ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого Славутської міської ради.

27.03.2008 відділ соціальної допомоги реорганізовано у відділ грошових виплат і компенсацій ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради.

Наказом ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради №10-11 від 01.02.2013 ОСОБА_2 призначено головним спеціалістом сектору з прийняття рішень відділу грошових виплат і компенсацій.

15.06.2018 ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради видано наказ від 15.06.2018 №49-к, відповідно до якого з 18 серпня 2018 року головному спеціалісту сектору з прийняття рішень ОСОБА_2 змінити істотні умови праці, а саме виконання наступних посадових обов'язків:

1.1.Здійснювати дії відповідно до інструкцій наданих ПП «Комп'ютер дім» по роботі з програмним комплексом «Наш Дім» для формування списків осіб яким призначено житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, для забезпечення її надання шляхом перерахування коштів на рахунки управителів багатоквартирного будинку, а також на рахунки виконавців комунальних послуг.

1.2. Здійснювати дії відповідно до інструкцій наданих ПП «Комп'ютер дім» по роботі з програмним комплексом «Наш Дім» для забезпечення масового перерахунку субсидії в межах установленого строку її призначення без звернення громадян у передбачених законодавством випадках.

2. Для забезпечення виконання посадових обов'язків передбачених п. 1 даного наказу та інших посадових обов'язків затвердити посадову інструкцію головного спеціаліста сектору з прийняття рішень відділу грошових виплат і компенсацій ОСОБА_2 у новій редакції.

3. Начальнику відділу з юридично-кадрової роботи ОСОБА_6:

3.1. У термін до 15 червня 2018 року ознайомити під підпис з цим наказом, посадовою інструкцією у новій редакції і попередженням про наступну зміну істотних умов праці головного спеціаліста сектору з прийняття рішень ОСОБА_2;

3.2. У термін до 16 серпня 2018 року одержати письмове підтвердження головного спеціаліста, про згоду продовжувати роботу з виконанням додаткових посадових обов'язків передбачених п. 1. даного наказу та посадової інструкції у новій редакції.

3.4. У разі відмови працівника від виконанням додаткових посадових обов'язків передбачених п.1 даного наказу та посадової інструкції у новій редакції - звільнити її відповідно до чинного законодавства України.

На виконання п.3 даного наказу начальником відділу з юридично-кадрових питань ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради було винесено попередження про наступну зміну істотних умов праці від 15.06.2018 №24-17/2263.

ОСОБА_2 відмовилася підписувати попередження про наступну зміну істотних умов праці в присутності т.в.о. начальника управління ОСОБА_7, начальника відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_8, начальника відділу юридично-кадрових питань ОСОБА_6, головного спеціаліста юрисконсульта ОСОБА_4 про що свідчать підписи цих працівників у попередженні від 15.06.2018.

Відповідно до наказу №60-в від 18.07.2018 "Про надання щорічної відпустки ОСОБА_2М." наказано надати ОСОБА_2 головному спеціалісту відділу грошових виплат та компенсацій управління залишок щорічної відпустки за період роботи з 21.05.2016 по 21.05.2017 терміном 23 календарних днів з 08.08.2018 по 31.08.2017 включно (Святковий день: 24.08.2018 - ОСОБА_9 України) та частину щорічної відпустки за період роботи з 21.05.2017 по 18.05.2018 терміном 7 календарних дня з 01.09.2018 по 07.09.2018 включно.

Згідно листа непрацездатності від 20.08.2018 серії АДО №344864 позивач з 20.08.2018 по 30.08.2018 перебувала на лікарняному.

Наказом ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради №75-в від 04.09.2018 "Про продовження щорічної відпустки ОСОБА_2М." позивачу було продовжено відпустку на 12 календарних днів з 08.09.2018 по 19.09.2018 включно.

Згідно листа непрацездатності від 11.09.2018 серії АДО № 345395 позивач з 11.09.2018 по 25.09.2018 перебувала на лікарняному.

Наказом ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради №79-в від 25.09.2018 позивачу було продовжено відпустку на 9 календарних днів з 26.09.2018 року по 04.10.2018 року включно.

25.09.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання невикористаної відпустки терміном 25 календарних днів та додаткової відпустки терміном 12 календарних днів з 05.10.2018.

ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради №24-17/3159 від 01.10.2018 повідомило позивача, що відповідно до графіку надання відпусток наказом «Про надання щорічної відпустки ОСОБА_2 М.» від 18.07.2018 № 60-в позивачу був наданий залишок щорічної відпустки за період роботи з 18.05.2016 по 18.05.2017 терміном 23 календарних дні з 08.08.2018 по 31.08.2018 включно та частина щорічної відпустки за період роботи з 18.05.2017 по 18.05.2018 терміном 7 календарних днів з 01.09.2018 по 07.09.2018 включно. Надання ОСОБА_2 відпустки у жовтні 2018 року графіком надання відпусток не передбачено.

Також зазначено, що на жовтень місяць працівники відділу грошових виплат та компенсацій управління повинні забезпечити розрахунок житлової субсидії на опалювальний сезон - з 1 жовтня по 30 квітня. Тому, враховуючи те, що заява позивача не погоджена з начальником відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_8С та т.в.о. начальника управління ОСОБА_7 управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради немає змоги надати ОСОБА_2 відпустку у жовтні 2018 року.

В подальшому, 05.10.2018 т.в.о. начальника управління ОСОБА_7 ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради було прийнято наказ №81-к "Про звільнення ОСОБА_2М.", згідно якого у зв'язку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці передбаченої наказом «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_2М.» від 15.06.2018 №49-к наказано звільнити 05.10.2018 ОСОБА_2 у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці п.6 ст.36 КЗпП України.

Компенсація за невикористану відпустку належить за період роботи з 18.05.2017 по 18.05.2018 в кількості 23 календарних дні та з 18.05.2018 по 05.10.2018 в кількості 12 календарних днів та додаткову відпустку передбачену ст.21 Закону України «Про місцеве самоврядування» за 2017 рік терміном 5 календарних днів та за 2018 рік 7 календарних днів.

Вважаючи вказаний наказ від 05.10.2018 №81-к незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Крім того, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Зазначивши, що позивач звернулась з позовом до суду 05.11.2018, а тому строк звернення з позовом до суду не пропустила.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що із змісту наказу від 30 березня 2018 року № 28- к з метою забезпечення виконання установою положень порядку призначення населенню житлових субсидій в структурному підрозділі, в якому працювала позивач, відбулись зміни в організації праці при продовженні роботи за тією ж посадою. Вказані зміни в організації праці стосувались усіх працівників сектору з прийняття рішень. В установлені строки передбачених частиною третьою статті 32 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу від 15.06.2018 № 49-к ОСОБА_2 персонально попереджено про зміну істотних умов праці при продовженні роботи за тією посадою, з викладенням конкретних змін в організації праці з 18 серпня 2018 року.

Вказано, що із змісту посадової інструкції за посадою, яку займає ОСОБА_2, встановлено, що зміни передбачають продовження виконання роботи за посадою головного спеціаліста сектору з прийняття рішень, також відсутні будь які документи, якими б підтверджувалось бажання позивача продовжити роботу у змінених умовах праці відповідно до наказу від 15.06.2018 № 49-к. Натомість наявний складений посадовими особами відповідача акт від 05 жовтня 2018 року, яким засвідчується відмова ОСОБА_2 від ознайомлення з посадовою інструкцією та відмова від виконання посадових обов'язків із зміненими умовами праці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

В свою чергу, з дотриманням вимог та умов частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України позивача звільнено з роботи і підстав передбачених пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України згідно наказу від 05.10.2018 №81-к.

Разом з тим, судом першої інстанції зазначено, що згідно посадової інструкції головного спеціаліста сектору з прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_5 соціального захисту виконавчого комітету Славутської міської ради, затвердженої т.в.о. начальника управління ОСОБА_7 02.04.2018, копія якої міститься у матеріалах справи, вказана посада відноситься до категорії 6, ранг: відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" особам, які займають посади, віднесені до шостої категорії, може бути присвоєно 13, 12 і 11 ранг.

Отже, посада головного спеціаліста сектору з прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_5 соціального захисту виконавчого комітету Славутської міської ради, яку обіймала позивач до 05.10.2018 не відноситься до посад державної служби.

Крім того позивачем було складено присягу посадової особи місцевого самоврядування від 21.05.2007, копія якої міститься в матеріалах справи. А тому, відповідач правомірно керувався саме Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні" та Кодексом законів про працю України

Крім того, ОСОБА_2 відмовилася від підписання посадової інструкції та від виконання посадових обов'язків після зміни істотних умов праці затверджених наказом «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_2М.» від 15.06.2018, а тому відповідач при звільненні позивача правомірно застосував норми п.6 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Насамперед, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов правильного висновку в частині визначення та застосування Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Кодексу законів про працю України, а не Закону України "Про державну службу", оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції ЗУ "Про державну службу" регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Дія цього Закону не поширюється на: депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування.

Водночас, у відповідності до посадової інструкції головного спеціаліста сектору з прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_5 соціального захисту виконавчого комітету Славутської міської ради, затвердженої т.в.о. начальника управління ОСОБА_7 02.04.2018, копія якої міститься у матеріалах справи, вказана посада відноситься до категорії 6, ранг: відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" особам, які займають посади, віднесені до шостої категорії, може бути присвоєно 13, 12 і 11 ранг. Разом з тим, позивачем було складено присягу посадової особи місцевого самоврядування від 21.05.2007, що не заперечується позивачем.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно встановив, що при звільненні позивача, відповідач правомірно керувався Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні" та Кодексом законів про працю України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно з п.4 ст.32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Як встановлено судом першої інстанції від підписання посадової інструкції та від виконання посадових обов'язків після зміни істотних умов праці затверджених наказом «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_10" від 15.06.2018 №49-к ОСОБА_2 відмовилась в присутності головного спеціаліста юрисконсульта ОСОБА_4, начальника відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_11, заступника начальника відділу грошових виплат та компенсацій ОСОБА_12, про що начальником відділу з юридично-кадрових питань ОСОБА_6 був складений відповідний акт від 05.06.2018. Акт був засвідчений завідувачем сектору з прийняття рішень ОСОБА_13

В подальшому, на підставі, відмови від підписання посадової інструкції та від виконання посадових обов'язків після зміни істотних умов праці затверджених наказом «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_2М.» від 15.06.2018, наказом № 81-к від 05.10.2018 ОСОБА_2 була звільнена та отримала трудову книжку.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та мав підстави для прийняття оскаржуваного наказу.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині, що зміни в посадовій інструкції не відбулись, колегія суддів зазначає, наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наказом «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_10" від 15.06.2018 №49-к було встановлено зміни до посадової інструкції ОСОБА_2, а саме:

1.1.Здійснювати дії відповідно до інструкцій наданих ПП «Комп'ютер дім» по роботі з програмним комплексом «Наш Дім» для формування списків осіб яким призначено житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, для забезпечення її надання шляхом перерахування коштів на рахунки управителів багатоквартирного будинку, а також на рахунки виконавців комунальних послуг.

1.2. Здійснювати дії відповідно до інструкцій наданих ПП «Комп'ютер дім» по роботі з програмним комплексом «Наш Дім» для забезпечення масового перерахунку субсидії в межах установленого строку її призначення без звернення громадян у передбачених законодавством випадках.

Крім того, в цій частині доводи позивача щодо відсутності змін у посадовій інструкції спростовуються її відмовою у її підписані, оскільки на думку суду у зв'язку з відсутністю будь-яких змін в посадовій інструкції та у разі її підписання позивачем ніякі негативні наслідки для позивача не настали б.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині виконання посадових обов'язків у зв'язку із змінами інструкції щодо нарахування чи здійснення перерахунку субсидій не є метою раціоналізації робочого місця, колегія суддів зазначає, що позивач помилково ототожнює мету раціоналізації робочого місця з певними змінами (доповненнями посадової інструкції) в частині масового перерахунку пенсії та формування списків осіб, яким призначено житлову субсидію у відповідності до інструкцій наданих ПП «Комп'ютер дім» по роботі з програмним комплексом «Наш Дім», які мають на своїй меті покладення на працівника обов'язків за розподіл значних сум державних коштів.

В частині доводів апелянта, що посадові обов'язки по роботі з програмним комплексом «Наш Дім» і входили до її обов'язків, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідачем посадові обов'язки змінились з перерахунку субсидії по індивідуально визначеній справі на масовий перерахунок субсидії.

Щодо доводів апелянта, що посадова інструкція має містити повний перелік завдань та обов'язків працівника, його повноважень, відповідальності, та щодо доводів, що посадова інструкція дозволяє попередити довільне трактування працівниками їхніх функцій та повноважень, колегія суддів зазначає, наступне.

По своїй суті посадова інструкція - це документ, який регламентує організаційно-правовий статус працівників і визначає їх завдання та обовязки, права, повноваження, відповідальність, знання та кваліфікацію, які необхідні для забезпечення ефективної роботи працівників в межах передбачених законодавством. Тобто, посадова інструкція не має містити покроково усі обов'язки та функції працівника, які зазначені в інших затверджених документах, інструкціях. В даному випадку звернення працівника до відповідного керівника у зв'язку з відсутністю даних по порядку роботи та виконання функціональних обов'язків (покроково) по роботі з програмним комплексом «Наш Дім» передбачені в інструкцях наданих ПП «Комп'ютер дім» по роботі з програмним комплексом «Наш Дім» та не позбавляють можливості працівника самостійно звернутись до відповідної інструкції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вони не спростовують прийняте рішення та висновки суду першої інстанції.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_14 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 квітня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_15 ОСОБА_16