Справа № 540/326/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/326/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєва В.В.,

за участі: представника позивача - Борка А.Л.,

представників відповідача - Козлова А.О., Даніч Н.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Ремпобуттехніка - Херсон" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Ремпобуттехніка - Херсон" звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 №, прийняте ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі на підставі Акту перевірки від 14.12.2018 №241/21-22-14-01/03057348;

- податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 №, прийняте ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі на підставі Акту перевірки від 14.12.2018 №241/21-22-14-01/03057348.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів правомірно включено вартість списаних автошин, запчастин та паливно-мастильних матеріалів до складу витрат підприємства.

Підприємство зазначає, що списання паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ) здійснювалось на підставі виробничих звітів, актів про використання ПММ, подорожних листів, складених щоденно за формою №2 АП (1).

Списання автошин та запчастин відбувалось на підставі передбачених чинним законодавством первинних документів - актах списання автомобільних шин, подорожніх листів.

Зазначене у сукупності з фактом того, що основним видом діяльності ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон" є перевезення пасажирів наземним транспортом міського та приміського сполучення, на думку позивача, підтверджує факт використання підприємством списаних матеріалів у своїй діяльності.

Таким чином, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

06.03.2019 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем. У зв'язку з чим, ухвалою суду від 11.03.2019 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.04.2019 року.

29.03.2019 року відповідачем подано відзив на позов.

У відзиві відповідач зазначив, що оскаржені рішення прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача було встановлено, що підприємством завищено витрати на вартість списаних паливно-мастильних матеріалів, списаних автошин та запчастин.

Зазначені витрати не підтверджені первинними документами, оскільки надані позивачем документи - подорожні листи, виробничі звіти, акти списання запчастин та автошин не містять усіх ознак первинного документа - інформації про господарську операцію, а отже не підтверджують її фактичне здійснення.

Також, відповідач зазначає, що автомобільні шини є запчастинами, які підлягають оперативному обліку під час їх експлуатації. Облік шин відображається в картці обліку пробігу (напрацювання) пневматичної шини. В разі зношення шини до граничної висоти рисунка протектора, оформлена картка є актом списання шини.

В свою чергу до перевірки надані лише акти списання автомобільних шин.

Підсумовуючи викладене, відповідач стверджує, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог діючого законодавства.

В підготовче засідання, призначене на 02.04.2019 року сторони з'явились.

Враховуючи, що під час зазначеного підготовчого засідання у справі судом завершено проведення всіх підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суду від 02.04.2019 року підготовче провадження у даній справі закрито, призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 16.04.2019 року.

В судове засідання на вказану дату сторони з'явились.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав, викладених в позові.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, покликаючись на доводи, викладені в відзиві на позов та наданих під час судового засідання пояснень.

Суд вивчивши доводи позову та відповіді на нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

У період з 26.11.2018 по 07.12.2018 року, на підставі направлень від 23.11.2018 року №829, 831, 830 виданих Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 4 квартал 2017 року, наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 14.11.2017 року №1274 проведена документальна планова виїзна перевірка ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного законодавства - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 14.12.2018 року №241/21-22-14-01/03057348 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого, серед іншого, встановлено порушення ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон":

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, ст. 1, 2, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-XIV, п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", п.3.12 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 №102, пункту 28 розділу 6 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, в результаті чого:

- завищено об'єкт оподаткування (від'ємне значення "-") на суму 66251 грн., у тому числі за 2015 рік - (-) 66251 грн.

- занижено податок на прибуток на суму 1048378 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 101330 грн., за 2016 рік на суму 447309 грн., за 2017 рік - 499739 грн.

16.01.2019 року позивачем подано заперечення до акту перевірки, в яких підприємство стверджує, що подані контролюючому органу документи дорожні листи містять усі ознаки первинних документів, а тому списання пального на підставі зазначених документів є правомірним.

Щодо ненадання ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон" карток нормативного пробігу автомобільних шин позивач зазначає, що зазначені документи відповідачем запитані не були.

За результатом розгляду поданих заперечень відповідачем, Акт перевірки залишено без змін.

На підставі висновків Акту перевірки Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі прийнято податкове повідомлення - рішення від 30.01.2019 №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 66251,00 грн. та податкове повідомлення - рішення від 30.01.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1048378,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 236762,00 грн.

Позивач вважає, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 30.01.2019 року № та № винесено з порушенням норм чинного законодавства та без належного врахування всіх обставин справи, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Обов'язки платника податків встановлені статтею 16 цього Кодексу.

Згідно пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Контролюючі органи згідно підпунктів 19.-1.1.1, 19.-1.1.2 пункту 19.-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

В Акті перевірки, серед іншого, встановлено наявність порушень податкового законодавства - пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України, ст.1, 2, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" завищено витрати на вартість списаних паливно-мастильних матеріалів, що не підтверджені первинними документами на загальну суму 5 581 552,96 грн. (в 2015 році - 542 554,86 грн., в 2016 році - 2 356 366,20 грн., в 2017 році - 2 682 631,90 грн.).

Зазначеного висновку контролюючий орган дійшов на підставі того, що протягом 2015-2017 років підприємством здійснювалось списання ПММ на підставі лише актів списання.

Суд не погоджується із твердженнями відповідача стосовно не підтвердження первинними документами операцій зі списання паливно-мастильних матеріалів.

Як вбачається з Акта перевірки (т.с.1 а.с. 25), згідно наданих для перевірки матеріалів, підприємство здійснює списання ПММ лише на підставі актів списання, які в подальшому контролюючий орган називає виробничими звітами. Також, в акті (дата складання акту 14.12.2018 року) зазначено, що після перевірки (11.12.2018 року) позивачем надано додаткові копії документів - подорожні листи за період 2015-2017 роки. Додатково надані документи прийнято відповідачем до уваги, їм надано оцінку в Акті перевірки.

Таким чином податковий орган в Акті перевірки дійшов суперечливих висновків, згідно першого - підприємство здійснювало списання ПММ лише на підставі актів списання, згідно другого висновку - в якості первинних документів підприємство також використало подорожні листи. Подорожні листи, на думку відповідача, також не містять всіх ознак первинного документа, а тому вартість, списаних ПММ по подорожнім листам та виробничим звітам не може бути включена до складу витрат.

Окрім зазначеного, п. 44.6 ст. 44 ПК України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, законом надано право податковому органу або зазначити в акті про відсутність на час складення податкової звітності у платника податків певних документів - в разі їх надання до закінчення перевірки, або, в разі надання таких документів після закінчення перевірки - врахувати документи при прийнятті рішення за результатом перевірки.

Згідно п.2.1 Акту перевірки перевірка проводилась з 26.11.2018 по 07.12.2018 року. Отже, непослідовними є дії контролюючого органу, який прийнявши до розгляду та відобразивши в акті документи, надані після закінчення перевірки, одночасно стверджує про їх відсутність у позивача та про здійснення ним списання ПММ лише на підставі виробничих звітів.

Пунктом 3,5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727 передбачено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Суд вважає, що наявність суперечливих висновків неприпустима при оформленні результатів перевірки, оскільки порушує передбачений наведеними пунктами порядку принципи систематизованого, об'єктивного та чіткого викладу обставин.

Таким чином, надаючи оцінку спірним податковим повідомленням рішенням, суд вважає неспроможними доводи податкового органу в частині того, що списання ПММ здійснювалось лише на підставі актів списання (виробничих звітів).

Щодо доводів ГУ ПФУ стосовно того, що подорожні листи не містять: маршрут руху автобуса, час виїзду та заїзду до гаражу, рух палива, а тому не є первинними документами та стосовно того, що первинними документами не є виробничі звіти суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" 16 липня 1999 року N 996-XIV (далі - Закон N996-XIV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична звітність та інші її види, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 статті 9 Закону N996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно із ст. 1 Закону N996-XIV первинним документом є документ, що містить відомості про господарську операцію. При цьому господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 2 статті 9 Закону N996-XIV визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В даному випадку ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон" було розроблено власні документи, на підставі яких здійснювалось списання ПММ.

Так, наказом №2 від 02.01.2015 року "Про затвердження форми подорожніх листів" (т.с.1 а.с.173), наказом №3 від 04.01.2016 року "Про затвердження форми подорожніх листів" (т.с.1 а.с.174), наказом №3 від 03.01.2017 року "Про затвердження форми подорожніх листів" (т.с.1 а.с.172) у зв'язку із втратою чинності типової форми подорожнього листа, та відповідно до п.2.7 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні затверджено типову форму подорожнього листа та його реквізити, обов'язкові до заповнення на 2015, 2016, 2017 роки відповідно. Згідно зазначених наказів обов'язковим до заповнення є: місце для штампу підприємства, місяць та рік складання, номер автобусу, прізвище водія, підпис механіка та водія при виїзді та при заїзді, пробіг, заправка палива, витрата палива, показники спідометра, підпис механіка та печатка, відмітка та печатка лікаря. Затверджені відповідними наказами подорожні листи, згідно п.2 наказів є головною підставою для списання паливно-мастильних матеріалів в бухгалтерському обліку підприємства та основою для складання зведеного регістру бухгалтерського обліку - виробничого звіту.

Оглядом наявних в матеріалах справи подорожніх листів (т.с.1 а.с.175 - т.с.3 а.с. 146, т.с.3 а.с. 171-т.с.4 а.с.26, т.с.4 а.с.73-т.с.5 а.с.23, т.с.6 а.с.82-т.с.7 а.с.6, т.с.7 а.с.85-т.с.7 а.с.142) встановлено, що вони містять інформацію за місяць про транспортний засіб відносно якого вони складені (державний номер та марку), прізвище водія, дату виїзду, заправку паливом, витрату палива, показники спідометра, підпис механіка та печатку, відмітку та печатку лікаря. Тобто, надані до вивчення суду та контролюючому органу подорожні листи містять усі відомості передбачені внутрішніми наказами підприємства та всі обов'язкові реквізити, які передбачені ч.2 статті 9 Закону N996-XIV: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім зазначеного, під час перевірки позивачем надано виробничі звіти за 2015-2017 роки.

Зазначені звіти (т.с.5 а.с.24-98) містять узагальнюючу інформацію за кожний місяць та за кожним транспортним засобом окремо щодо кількості використаних ПММ та конкретні покази спідометра, пробіг транспортного засобу, об'єм, вартість та вид використаного ним палива.

Тому, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що зазначені первинні документи не містять відомостей щодо руху палива. Також, неспроможними є доводи контролюючого органу стосовно того, що подорожні листи мають містити відомості про маршрут автобуса, час виїзду та заїзду, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено зазначення відповідних відомостей як обов'язкової умови для визначення документа як первинного. Відповідачем не вказано такого нормативно-правового акта ані в Акті перевірки, ані в відзиві на позов.

Таким чином, списання ПММ здійснювалося з урахуванням положень наказів підприємства №2 від 02.01.2015 року, №3 від 04.01.2016 року, №3 від 03.01.2017 року на підставі подорожніх листів, які містять інформацію про назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, а інформація про їх використання щомісячно узагальнювалась у відповідних виробничих звітах, які надавались під час перевірки та до винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Можливість віднесення до складу витрат підприємства сум витрат на придбання ПММ використання якого обліковано подорожніми листами підтверджується також судовою практикою, зокрема постановою Вищого адміністративного суду України від 08.10.2014 р. у справі № К/800/20522/14.

Окрім вказаного, згідно висновку Вищого адміністративного суду України у справі №К/800/64715/13 від 13.04.2016 платник податків має право на включення до складу витрат будь-які витрати за умови їх понесення в межах господарської діяльності та при належному документальному підтвердженні відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, списання ПММ здійснювалося з належним підтвердженням первинними документами, які містять всі обов'язкові реквізити, встановленні Законом N996-XIV.

При цьому цільове використання списаних ПММ додатково підтверджується дослідженим в судовому засіданні змістом акту перевірки, згідно якого придбання ПММ підприємство здійснювало для здійснення своєї основної діяльності - "пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення". Підприємство є орендарем 23 транспортних засобів - автобусів (стор. 9 Акту перевірки).

Також досліджено в судовому засіданні накладні на відпуск товарів за 2015-2017 роки (т.с.3 а.с.147-173) та фіскальні чеки за 2015 рік (т.с. 4 а.с.26-63), згідно яких підприємство протягом 2015-2017 років придбавало ПММ у постачальників. Окрім вказаного ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон" надано узагальнюючи звіти по витраті палива згідно подорожніх листів за кожен місяць 2015-2017 років з розмежуванням по кожному транспортному засобу окремо (т.с.6 а.с.46-81).

Отже, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про завищення витрат на вартість списаних паливно-мастильних матеріалів, що не підтверджені первинними документами на загальну суму 5581552,96 грн., є невірним.

Також відповідачем в Акті перевірки вказано, що підприємством на порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, ст. 1, 2, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", п.3.12 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 року №102, п.28 р.6 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року №561 завищено витрати на вартість списаних автошин, запчастин, що не підтверджені первинними документами на загальну суму 309020,88 грн.

Зазначеного висновку ГУ ПФУ дійшло на підставі того, що протягом 2015-2017 років підприємством здійснювалось списання автомобільних шин, запчастин на автотранспортні засоби лише на підставі актів списання.

Суд не погоджується із зазначеним твердженням на підставі нижчевикладеного.

Відповідно до пункту 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за № 288/4509, витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (далі - Положення 16), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 4 Положення 16 об'єктом витрат є продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

У пункті 3.19 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 № 102 (далі - Положення №102), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.1998 за № 268/2708, зазначено, що операції щодо заміни на дорожньому транспортному засобі (надалі - ДТЗ) шин та акумуляторних батарей не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ.

Відповідно до пункту 7.1 Експлуатаційних норм середнього ресурсу пневматичних шин колісних транспортних засобів і спеціальних машин, виконаних на колісних шасі, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 20.05.2006 № 488 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.06.2006 за №712/12586, пневматичну шину списують у разі досягнення фактичного пробігу, що відповідає установленим (скоригованим) нормам. У картці обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини (додаток 5) зазначають сумарний пробіг до списання та інформацію про подальше використання шини - відновлення зношеного протектора, ремонт або її переробка (утилізування). У цьому разі картка обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини має статус акта її списання. Картку підписують члени комісії з питань втрати пневматичними шинами споживчих властивостей.

Як передбачено п.3.2 зазначених норм, норми застосовують для списання пневматичних шин, якщо фактичний пробіг пневматичних шин досягає установлених норм. Проте це не обов'язкова й не єдина умова для списання. У разі виявлення експлуатаційних чи виробничих дефектів, з якими пневматичні шини не допускають до експлуатації з огляду на небезпечність їхнього технічного стану або не ремонтують через неприйнятні витрати, шини списують на підставі акта, складеного за вимогами чинних правил експлуатації шин, незалежно від того, чи відповідає їхній фактичний ресурс Нормам.

Суд зазначає, що на підтвердження списання автомобільних шин позивачем надано до суду та відповідачу акти списання автомобільних шин (т.с.5 а.с.103-106, 109-114).

Згідно з пунктом 7 Положення 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Пунктом 53 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі - Методичні рекомендації) визначено, що витрати за статтею "Автомобільні шини" включаються безпосередньо до собівартості окремих видів перевезень. Якщо автомобіль здійснював кілька видів перевезень, то витрати, пов'язані з експлуатацією встановлених на ньому шин, розподіляються між об'єктами калькулювання пропорційно до обсягу перевезень.

Пунктом 36 Методичних рекомендацій визначено, що до статті калькуляції "Автомобільні шини" включаються всі витрати, пов'язані з експлуатацією автомобільних шин, зокрема транспортно-заготівельні витрати і націнки підприємств-постачальників у частині, що припадає на вартість автомобільних шин, виданих зі складу в поточному місяці.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права вбачається, що платник податків має право включати до складу витрат вартість придбаних шин після видачі їх зі складу (тобто установки на транспортний засіб) у тому періоді, у якому відбувалась така установка.

Відповідачем, під час перевірки, не доведено дослідження актів на списання підприємством шин пневматичних, потреба в оновленні шин не з'ясована, в Акті перевірки про це не зазначено.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач в Акті перевірки вказує конкретний документ, який би він сприйняв як належний доказ понесених підприємством витрат - картки обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини, проте не вживає заходів, направлених на встановлення наявності відповідних документів у відповідача.

Натомість стверджує, що ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон" здійснювало списання автомобільних шин не на підставі належного первинного документа - картки обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини, а на підставі акту списання, не встановивши наявність відповідних карток на підприємстві.

Доводи контролюючого органу, що картки обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини під час перевірки були запитані у підприємства, проте надані ним не були дійсності не відповідають, оскільки відповідні документи у позивача не витребовувались. Згідно запиту про надання документів №1 від 05.12.2018 року (т.с.1 а.с.91), ГУ ПФУ просило позивача надати (стосовно спірного питання) лише акти непридатності запасних частин для установки на автомобільні засоби за період 2015-2017 року, акти на утилізацію автомобільних шин, акумуляторних батарей за період 2015-2017 роки. Картки обліку пробігу (наробітку) пневматичних шин запитані не були.

В судовому засіданні досліджено подані ПрАТ "Ремпобуттехніка-Херсон" докази та встановлено, що картки обліку роботи автомобільної шини ведуться підприємством (т.с. 5 а.с.115- т.с.6 а.с.45). В картках міститься інформація про підприємство, позначення (розмір) шини, виробника шини, модель, індекс навантаження, марка та державний номер автомобіля, на якому вона встановлена, дата установки, знаття, пробіг, залишкова висота рисунка протектора, причина вилучення шини з експлуатації, підписи механіка та відповідальної особи.

Отже, відповідачем не доведено відсутність у підприємства встановлених законом первинних документів для списання автомобільних шин, натомість позивачем надано докази протилежного.

Щодо доводів відповідача про необхідність складання актів приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих об'єктів як обов'язкової умови для підтвердження правомірності списання повітряних фільтрів суд зазначає наступне.

По-перше, відповідні твердження контролюючого органу базується на Методичних рекомендаціях з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 року.

Відповідно до п.1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992 р. № 493/92 (далі - Указ № 493/92) з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Пунктом 2 Указу № 493/92 передбачено, що органом державної реєстрації нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю є Міністерство юстиції України.

Отже, відповідно до положень Указу № 493/92, Методичних рекомендаціях з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 року, на які посилається посадові особи відповідача в Акті перевірки, не є нормативно-правовими актами в розумінні Указу № 493/92 та не можуть встановлювати, змінювати чи припиняти права. Аналогічну позицію висловив і Вищий адміністративний суд України, зокрема, в Ухвалі від 13.04.2016 у справі № К 800/64715/13.

По-друге, на думку суду, акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих об'єктів може бути належним доказом здійснення робіт з ремонту, проте не є обов'язковим для списання самого витратного матеріалу - повітряного фільтру.

Окрім зазначеного Положенням №102 надано визначення наступним поняттям. Так, технічним обслуговуванням є комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування.

Ремонтом є комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин.

Щоденне обслуговування, технічне обслуговування та сезонне технічне обслуговування ДТЗ не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ.(п.3.8 Положення №102).

Положенням №102 не встановлено, що заміна повітряного фільтра є ремонтом ДТЗ, що дозволяє позивачу обґрунтовано вважати зазначену операцію технічним обслуговуванням, яке призводить до підтримання роботоздатності або справності виробу.

Отже й підстав у контролюючого органу вимагати в підприємства документи, що підтверджують проведення ремонту ДТЗ при заміні повітряного фільтра не має.

Також суд повторно, як у випадку зі списанням ПММ зазначає, що відповідачем не заперечується реальність господарських операцій з придбання шин та повітряних фільтрів, а також наявність економічної мети та господарської потреби позивача у придбанні даного товару.

Недоліків змісту чи форми вказаних первинних документів контролюючим органом не встановлено.

Як вказано в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 у справі №К/800/64715/13 - платник податків має право на включення до складу витрат будь-яких витрат за умови їх понесення в межах господарської діяльності та при належному документальному підтвердженні відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог законодавства.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з вимогами ст. 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Господарські операції для визначення податкових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв'язку з наведеним, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

З огляду на це, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції та навпаки.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування об'єкту оподаткування.

Аналіз господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є, у тому числі, обставини реальності використання відображених у податковому обліку господарських операцій, суд повинен врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, саме на контролюючий орган покладається обов'язок доведення своєї правової позиції, в даному випадку факту, що позивачем неправомірно завищено витрати на вартість списаних автошин, повітряних фільтрів, паливно-мастильних матеріалів та того, що такі витрати підприємством не понесені.

Натомість Акт перевірки не містить відповідних даних, а податковий орган таких доказів суду не надав, висновки контролюючого органу, викладені ним в Акті перевірки не відповідають ознакам належності та безспірності в розумінні КАС України, оскільки побудовані на заздалегідь встановленій доказовій силі оціночних суджень перевіряючих, через призму яких досліджено первинні документи та зроблено висновок про їх недостатність для підтвердження понесених підприємством витрат.

Тобто, використані позивачем для підтвердження витрат первинні документи відповідають вимогам, які передбачені для первинних документів, а отже є підставою для списання повітряних фільтрів, автомобільних шин та паливно-містильних матеріалів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог.

З урахуванням викладеного вище, суд скасовує податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 30.01.2019 року № та податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 року №.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.01.2019 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.01.2019 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Ремпобуттехніка - Херсон" (73000, м.Херсон, вул. Белінського, буд.16, ) судовий збір у сумі 21131,00 (двадцять одна тисяча сто тридцять одна) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 квітня 2019 р..

Суддя Ковбій О.В.

кат. 111030100