Справа № 9901/200/19
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 квітня 2019 року

Київ

справа №9901/200/19

адміністративне провадження №П/9901/200/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_10 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 18.04.2019 (згідно з відтиском поштового штемпелю на конверті) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя, у якому просив:

визнати незаконною ухвалу члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 від 27.03.2019 №2285/0/18-29 про залишення без розгляду та повернення скаржнику скарги адвоката ОСОБА_2 (який діє в інтересах громадянина Республіки Польща ОСОБА_10);

зобов'язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути заяву від 04.06.2015 про порушення вимог щодо неупередженого розгляду справи, суддівської присяги суддями Верховного Суду України;

стягнення з Вищої ради правосуддя моральної шкоди в сумі 100000грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржена ухвала прийнята без урахування усіх наведених скаржником обставин щодо вчинення дисциплінарного проступку та з порушенням процедури.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд дослідив матеріали позовної заяви ОСОБА_10 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі з огляду на таке.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини)» Конституційний Суд України зазначив: «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України».

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначив: «поняття «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст».

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI дисциплінарне провадження - це процедура розгляду звернення з метою встановлення обставин, що можуть бути підставою дисциплінарної відповідальності судді.

Частиною другою статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI визначено, що право на звернення зі скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, має будь-яка особа.

Згідно з частиною третьою статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI скарга (заява) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, подається у письмовій формі та повинна містити такі відомості:

1) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку;

2) прізвище, ім'я, по батькові та посада судді (суддів), на дії якого (яких) скаржиться заявник;

3) конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного правопорушення, що відповідно до частини першої статті 92 цього Закону може бути підставою дисциплінарної відповідальності судді;

4) посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені заявником відомості.

Абзацом першим частини шостої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI передбачено, що Секретаріат відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, реєструє скаргу (заяву) в день її надходження і проводить автоматизований розподіл між членами цього органу. Перевірка скарги (заяви) на прийнятність до розгляду здійснюється визначеним таким чином членом відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, або, за дорученням такого члена органу, інспектором органу, що здійснює дисциплінарне провадження.

Відповідно до абзацу 2 частини шостої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI звернення повертається без розгляду, якщо, зокрема, не відповідає визначеним цим Законом вимогам.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI дисциплінарне провадження щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України здійснює Вища рада юстиції.

У відповідності до частини першої статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи чи відмову в її відкритті, розгляд дисциплінарної справи і прийняття рішення.

У ситуації, що розглядається, 04.06.2015 до Вищої ради юстиції надійшла скарга ОСОБА_10 на дії суддів Верховного Суду України (Кривенка Віктора Васильовича, Волкова Олександра Федоровича, Коротких Олександра Антоновича) та судді Вищого адміністративного суду України (Мороза Валентина Федоровича), які, на думку позивача, допустили порушення під час розгляду адміністративної справи № 826/3215/13-а. У своїй скарзі ОСОБА_10 посилався на істотне порушення суддями норм процесуального права під час здійснення правосуддя, зокрема щодо неупередженого розгляду справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами Вищої ради юстиції від 04.09.2015 вказана дисциплінарна скарга передана члену Вищої ради юстиції ОСОБА_1

Згідно з частиною першою статті 131 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, який набрав чинності 30.09.2016) в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, вносить подання про призначення судді на посаду, здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII набрав чинності 30.09.2016. З дня набрання чинності цим Законом Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI втратив чинність.

Відповідно до пункту 32 Розділ XII «Прикінцеві та передні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII заяви (скарги) щодо поведінки суддів Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, а також дисциплінарні справи, порушені Вищою радою юстиції до набрання чинності цим Законом, рішення стосовно яких не прийнято, передаються дисциплінарним органам Вищої ради правосуддя для розгляду та прийняття рішень. Ухвалюючи рішення за результатами розгляду таких дисциплінарних справ, дисциплінарні органи Вищої ради правосуддя застосовують дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом. Дисциплінарні справи, відкриті до набрання чинності цим Законом, розглядаються дисциплінарними органами Вищої ради правосуддя у порядку, який діяв на день відкриття дисциплінарної справи.

Відповідно до статті 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя»», з урахуванням вимог цього Закону.

Закон України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII набрав чинності 05.01.2017. З дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про Вищу раду юстиції» від 15.01.1998 № 22/98-ВР втратив чинність.

За правилами статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строки здійснення дисциплінарного провадження визначаються цим Законом та регламентом Вищої ради правосуддя.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII встановлено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для залишення без розгляду дисциплінарної скарги чи відмови у відкритті дисциплінарної справи; за наявності підстав, визначених пунктами 1 - 5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику.

Частиною першою статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII передбачено, що дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо: дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», або не підписана чи не містить прізвища, імені, по батькові скаржника або судді, місця проживання (місця перебування, місцезнаходження) скаржника (пункт 1); дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді (пункт 2); дисциплінарна скарга не містить посилання на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді (пункт 3).

Частиною четвертою статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII передбачено, що рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.

У спірній ситуації, за результатами попередньої перевірки скарги ОСОБА_10 член Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя постановив ухвалу від 27.03.2019 № 2285/0/18-19, якою скаргу ОСОБА_10 стосовно судді Верховного Суду України Волкова Олександра Федоровича залишив без розгляду та повернув скаржнику на підставі пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII, оскільки вона не містить: прізвища, імені, по-батькові судді; відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді; посилань на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді.

З огляду на завдання дисциплінарного провадження і правовий статус Вищої ради правосуддя у цих правовідносинах, рішення цього органу про залишення скарги без розгляду та повернення її скаржнику не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в розумінні статтей 51, 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII оскарженню до Вищої ради правосуддя підлягає рішення дисциплінарного органу Вищої ради правосуддя, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.

Відповідно до вимог частини першої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.

Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.

З наведеного вище правового регулювання вбачається, що позивач, незважаючи на те, що має право подати скаргу на дії судді й ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, усе ж не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв'язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов'язків має право лише ВРП, рішення якої щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, але не для особи-скаржника. Тому правом на оскарження дій/рішень Вищої ради правосуддя, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб'єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом. Громадяни, які не є суб'єктами дисциплінарного провадження щодо суддів, не мають права оскаржувати дії та рішення Вищої ради правосуддя за результатами такого провадження.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15.11.2018 у справі №9901/751/18 (провадження №11-1051заі18), від 04.04.2019 у справі № 9901/25/19 (провадження №11-63заі19).

Суд також звертає увагу, що позовні вимоги про зобов'язання Вищої ради правосуддя повторно розглянути заяву від 04.06.2015 про порушення вимог щодо неупередженого розгляду справи, суддівської присяги, а також про стягнення з Вищої ради правосуддя моральної шкоди в сумі 100000грн. обґрунтовуються позивачем незаконністю ухвали Вищої ради правосуддя від 27.03.2019 №2285/0/18-29.

За таких обставин, заявлені ОСОБА_10 позовні вимоги щодо визнання незаконною ухвали члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 від 27.03.2019 №2285/0/18-29 про залишення без розгляду та повернення скаржнику скарги адвоката ОСОБА_2 (який діє в інтересах громадянина Республіки Польща ОСОБА_10), що в даному випадку не оскаржується, а також пов'язані вимоги про зобов'язання Вищої ради правосуддя повторно розглянути заяву від 04.06.2015 та про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 100000грн. - дають підстави для висновку, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 170, 243, 248, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті адміністративного провадження у справі №П/9901/200/19 за позовом ОСОБА_10 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

...........................

Т.М. Шипуліна,

Суддя Верховного Суду