Справа № 372/1532/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 372/1532/18
УХВАЛА

25 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДФС у Київській області на рішення Обухівського районного суду міста Київської області від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року приватний нотаріус ОСОБА_2 (далі - Позивач, Приватний нотаріус) звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Київській області) про:

- скасування постанови №14 від 25.05.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення;

- скасування постанови №15 від 25.05.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 17.12.2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та постановити нове, яким апеляційну скаргу задовольнити повністю.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 25.03.2019 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 286 КАС України, а саме - Апелянтом пропущено десятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду, а викладені у клопотанні про поновлення строку причини поважними визнані не були.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Апелянт отримав 02.04.2019 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог даної ухвали Відповідачем до суду 04.04.2019 року подано клопотання, в якому останній просить розглянути апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та здійснювати розгляд апеляційної скарги за участі представника ГУ ДФС у Київській області. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вперше апеляційну скаргу було подано 06.03.2019 року у зв'язку з тим, що рішення суду першої інстанції на адресу Відповідача не надходило, однак останнім були вжиті заходи щодо його отримання та невідкладного оскарження в апеляційному порядку. Крім того, наголошує, що право на апеляційне оскарження гарантується Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку наведеним доводам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 25.03.2019 року, оскаржуване рішення суду було проголошено 17.12.2018 року у відкритому судовому засіданні, в яке Відповідач не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 89). Крім того, у згаданій ухвалі суду було встановлено, що копію рішення суду було отримано ГУ ДФС у Київській області 03.01.2019 року, що підтверджується результатами відстеження поштового відправлення №100, який зазначено у копії згрупованих поштових відправлень суду першої інстанції (а.с. 106).

Крім того, в силу приписів ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення Обухівського районного суду Київської області було надіслано судом до реєстру 27.12.2018 року та оприлюднено 02.01.2019 року. Викладене, на переконання суду, свідчить, що Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи 17.12.2018 року, мав можливість ознайомитися з повним текстом оскаржуваного судового рішення, починаючи з 02.01.2019 року.

У контексті доводів Відповідача про те, що останній вживав заходи з отримання копії рішення суду, судом враховується, що заяву про видачу повного тексту судового рішення було направлено до суду першої інстанції лише 06.03.2019 року, що свідчить про те, що протягом більше двох місяців ГУ ДФС у Київській області не цікавилося про стан розгляду справи.

Крім іншого, посилання Апелянта на те, що повний текст судового рішення, попри те, що він був складений 17.12.2018 року, станом на 06.03.2019 року до ГУ ДФС у Київській області не надходив, а відтак в силу ст. 295 КАС України процесуальний строк має бути поновлено, судом оцінюється критично, оскільки визначені ч. 4 ст. 286 КАС України строки є спеціальними щодо спірних правовідносин та встановлюють інший, не пов'язаний з датою отримання копії рішення, строк на апеляційне оскарження рішення суду, який обраховується з дати проголошення рішення та становить десять днів.

Наведена позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.02.2019 року у справі №826/8988/17.

У контексті вищевказаного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №804/95/17.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ГУ ДФС у Київській області строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 286, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на рішення Обухівського районного суду міста Київської області від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень, - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель