Справа № 160/1935/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2019 року Справа № 160/1935/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2019 року № 1124-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1»;
- стягнути з бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
21.03.2019 року до суду від представника позивача надійшла заява про відмову від спрощеного провадження та розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року у задоволенні заяви представника позивача про відмову від спрощеного провадження та розгляду справи за правилами загального позовного провадження в адміністративній справі №160/1935/19 - відмовлено.
03.04.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає адміністративний позов та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позов відповідач зазначив, що для надання платнику податків можливості усунути сумніви, щодо ймовірних порушень законодавства, ОСОБА_1 було направлено 03.12.2018 року, в порядку встановленому чинним законодавством, письмовий запит із зазначенням інформації наступного змісту: «в ході виконання покладених на органи ДФС функцій, згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних встановлено, що протягом 2017 року ОСОБА_1 було отримано дохід від продажу об'єктів нерухомого майна на загальну суму 2 460 962,75 гри., також відповідно до витягів Державного реєстру речових прав за 2015-2016 рік вбачається проведення операцій відчуження майна, зокрема за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, відповідно, проте відсутні відомості щодо податку на доходи фізичних осіб та військового збору». Зі змісту вказаного запиту від 03.12.2018 року чітко стає зрозуміло, що контролюючий орган в ході аналізу податкової інформації виявив «ймовірні» порушення платником податків ОСОБА_1 норм податкового законодавства, контроль за дотри якого покладено на контролюючи органи. В запиті контролюючим органом вказано п.73.3 ст.73 ПКУ, яка надає право звернутися до платника податків та конкретну, чітко визначену інформацію, яка свідчить про можливі порушення податкового законодавства, та яка стала підставою для направлення запиту. При цьому, наявність у податкового органу податкової інформації, що вказує про ймовірні порушення позивачем вимог податкового законодавства, не свідчить беззаперечно про те, що такі порушення мають місце, задля можливості спростувати таку інформацію і направляється запит податкового органу. Посилання позивача на окремі дефекти запиту про надання інформації не впливають на обов'язок позивача надати всю необхідну інформацію за запитом, оскільки відсутність або неповнота посилань на конкретні джерела отримання податкової інформації не повинні розглядатися як підстава для визнання запиту таким, що не відповідає вимогам пункту 73.3 Податкового кодексу України, та, як наслідок, бути підставою для визнання наказу про проведення податкової перевірки протиправним. Таким чином контролюючим органом були виконані всі вимоги чинного законодавства для направлення письмового запиту, проте згідно з абз.5 п.п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України позивачем не було виконано обов'язок подавати інформацію визначену в запиті 03.12.2018 року. Окремо зазначив, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки, допускаючи посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, платник втрачає право на оскарження наказу про її проведення. Відповідно до відмітки на направленні на перевірку №1271-а від 22.02.2019 року, допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1Е відбувся, а отже, на думку податкового органу наказ №1124-п 22.02.2019 року вичерпав свою дію, тож платник податків втратив право на його оскарження.
11.04.2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив позовну заяву задовольнити з огляду на доводи аналогічні тим, що були викладені у позові. Додаткового зазначив, що в запиті відповідач не кваліфікує обставини, які стали підставою для направлення запиту, як порушення норм податкового законодавства, вказані в запиті контролюючого органу підстави не підпадають під жодну з підстав для направлення запитів визначених п. 73.3 ст. 73 ПК України. Крім того відповідач не враховує специфіку та характер правовідносин на які посилається в запиті. Відповідач призначивши проведення саме виїзної перевірки збирався проводити її за податковою адресою платника податків - фізичної особи, а саме за місцем її проживання, у зв'язку з чим, очевидно розумів, що при здійсненні дій щодо проведення саме виїзної перевірки за місцем проживання фізичної особи порушить право на недоторканність житла, закріплене в ст.311 ЦК України, у зв'язку з чим, в телефонному режимі, з метою вручення оскаржуваного наказу та направлення на перевірку посадові особи відповідача запропонували позивачу прибути до контролюючого органу для їх отримання. Позивач наказ від 22.02.2019 року №1124- п та направлення від 22.02.2019 року № 1271 отримав у приміщенні Центральної державної податкової інспекції Правобережного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за адресою м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, після чого йому було запропоновано написати заяву з проханням проводити невиїзну перевірку. Вказану заяву позивачем було написано та надано через канцелярію. Представник позивача вважає, що написання вказаної заяви не підтверджує згоду позивача з підставами перевірки та законністю її проведення. Свою позицію щодо проведення перевірки з порушенням норм ПК України позивач визначав у листах від 26.02.2019 року та 04.03.2019 року, направлених у відповідь на вимоги відповідача щодо надання документів. Звернув увагу на те, що контролюючий орган не перекваліфікував перевірку оскільки позивачем не отримано наказ на проведення невиїзної перевірки. З викладеного вбачається, що фактично відповідачем не вчинялись дії щодо проведення виїзної перевірки, а отже і питання допуску чи не допуску до проведення перевірки не виникало, а незгода позивача з підставами призначення та проведення перевірки з порушенням норм ПК України викладену у листах можливо кваліфікувати як не допуск до перевірки. Окрім того, норми ПК України не містять умов за яких можливо замість виїзної перевірки провести невиїзну.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Листом від 18.02.2019 року позивач повідомив відповідача, що запит від 03.12.2018 року не містить підстав для його надіслання, а отже, складений з порушенням вимог абзацу 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України, що відповідно до норми абз. 18 п. 73.3 ст. 73 ПК України, звільняє від обов'язку надання відповіді та документів на такий запит. Також позивач зазначив про безпідставне застереження щодо наслідків ненадання документів та виникнення права на проведення документальної позапланової перевірки відповідно до п.п. 78.1.1 та 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, оскільки в отриманому запиті податкового органу не наведено жодної отриманої податкової інформації, яка б свідчила про порушення позивачем законодавства та не наведено жодної норми законодавства, яку їм порушено. Крім того, у відповідача наголошено, що державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна проведено нотаріусами, а отже обов'язок платник податків в такому разі щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається (п. 179.2 ст. 179 ПКУ).
22 лютого 2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області видано наказ № 1124-п, яким на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з отриманням інформації від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу щодо отримання доходів від відчуження майна, наказано провести позапланову документальну виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Не погоджуючись з наведеним вище наказом, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Пунктом 73.3 ст. 73 ПК України передбачено право контролюючих органів на звернення до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Вказаним пунктом ст.73 ПК України також визначено обставини, за настання яких контролюючий орган має право звернутися до платника податків з письмовим запитом про надання інформації. Так, право на вручення платнику податків письмового запиту виникає у контролюючого органу у разі, якщо:
1. за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
2. для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4. щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:
податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;
акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
6. у разі проведення зустрічної звірки;
7. в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, вказаним пунктом ст.73 ПК України передбачено, що у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п'ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.
У відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
На підставі п.79.1 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженоюособою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваного наказу, відповідач при призначенні перевірки керувався двома підставами для її проведення, а саме підпунктами 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Відповідно до змісту підпункту 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Проте, в отриманому запиті податкового органу конкретно не визначено жодної з шести, визначених у п. 73.3 ст. 73 підстав для направлення такого запиту, не наведено жодної отриманої податкової інформації, яка б свідчила про порушення позивачем законодавства та не наведено жодної норми законодавства, яку їм порушено.
В запиті податковий орган зазначає про відсутність відомостей про сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору при здійсненні продажу об'єктів нерухомого майна.
Однак, відсутність у податкового органу вищевказаних відомостей не відповідає жодній підставі визначеній п. 73.3 ст. 73 ПКУ для направлення письмового запиту та не є інформацією, що свідчить про порушення платником податків законодавства.
Відповідно до змісту пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
При цьому, контролюючий орган не звертався до позивача із запитом внаслідок виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, оскільки запит мотивований відсутністю у контролюючого органу відомостей про сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору при здійсненні продажу об'єктів нерухомого майна, а тому підстави передбачені пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України для призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача відсутні.
Також суд звертає увагу на невідповідність періоду за який згідно запиту зобов'язано позивача надати документи та визначений в оскаржуваному наказі період перевірки.
Так, згідно з наказом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2019 року №1124-п призначено провести документальну позапланову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
Поряд з цим, згідно з запитом контролюючий орган зобов'язував позивача надати декларації про майновий стан і доходи та інші документи за 2015-2017 роки.
Отже, фактично контролюючий орган призначив перевірку за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року за відсутності запиту щодо надання документів за 2018 рік.
Також, необхідно зазначити, що згідно оскаржуваного наказу предметом перевірки контролюючий орган визначає дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Проте, в запиті відповідач посилається на відсутність відомостей про сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору при здійсненні продажу об'єктів нерухомого майна.
Отже, враховуючи що контролюючий орган не звертався до позивача із запитом щодо надання документів стосовно порушень валютного та іншого законодавства, та єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування чи внаслідок виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, у контролюючого органу були відсутні підстави передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України для призначення документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Крім того, суд вважає, що відповідач не врахував специфіку та характер правовідносин на які посилається в запиті.
Державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна протягом 2016- 2017 років проведено нотаріусами у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості.
Відповідно до абз. 2 п. 173.4 ст. 173 ПК України під час проведення операцій з відчуження об'єктів рухомого майна в порядку, передбаченому цією статтею нотаріус посвідчує відповідний договір купівлі-продажу (міни) об'єктів рухомого майна (крім легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) за наявності документа про оцінку майна та документа про сплату до бюджету продавцем (сторонами договору міни) податку, обчисленого виходячи із ціни, зазначеної в договорі.
Також, пунктом 173.4 ст.173 ПК України передбачено, що нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені договори купівлі-продажу (міни), про вартість кожного договору та про суму сплаченого податку у порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
Таким чином, у разі, якщо запит контролюючого органу про надання інформації оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, зокрема в якому чітко не зазначено підстави для його направлення (надсилання), платник податку звільняється від обов'язку надання відповіді на такий запит, що в свою чергу виключає право контролюючого органу призначати проведення перевірки з підстав ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на обов'язковий письмовий запит, а у разі прийняття рішення, оформленого наказом, про призначення перевірки за вказаних обставин такий наказ може бути визнано протиправним та скасовано.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що у відповідача не було законних підстав для прийняття наказу від 22.02.2019 року № 1124-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1», а тому спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Доводи відповідача про те, що допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 відбувся, а тому наказ №1124-п 22.02.2019 року вичерпав свою дію та платник податків втратив право на його оскарження, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу контролюючим органом призначено проведення виїзної перевірки.
Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені ст. 81 ПК України.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводят; розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свогс прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платник; податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особам; контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Виходячи з викладеного, відповідач призначивши проведення саме виїзної перевірки збирався проводити її за податковою адресою платника податків - фізичної особи, а саме за місцем її проживання.
Як вбачається з відповіді на відзив позивача та не заперечувалось відповідачем, з метою вручення оскаржуваного наказу та направлення на перевірку посадові особи відповідача запропонували позивачу прибути до контролюючого органу для їх отримання.
Позивачем наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2019 року № 1124- п та направлення від 22.02.2019 року № 1271 отримано в приміщенні Центральної державна податкова інспекція Правобережного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за адресою м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22.
Після вручення оскаржуваного наказу відповідач запропонував позивачу написати заяву з проханням проводити невиїзну перевірку. Вказану заяву позивачем було написано та надано через канцелярію.
Суд вважає, що написання вказаної заяви не підтверджує згоду позивача з підставами перевірки та законністю її проведення, враховуючи те, що позивач оскаржує наказ про проведення перевірки.
При цьому, свою позицію щодо проведення перевірки з порушенням норм ПК України позивач визначав у листах від 26.02.2019 року та 04.03.2019 року направлених у відповідь на вимоги відповідача щодо надання документів, копії листів містяться в матеріалах справи.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган не перекваліфікував перевірку, а відповідачем не вчинялись дії щодо проведення виїзної перевірки, а отже і питання допуску чи не допуску до проведення перевірки не виникало, а незгода позивача з підставами призначення та проведення перевірки з порушенням норм ПК України, викладену у листах, можливо кваліфікувати як не допуск до перевірки.
Слід також зауважити, що відповідно до п. 79.5 ст. 79 ПК України за наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка, проте норми ПК України не містять умов за яких можливо замість виїзної перевірки провести невиїзну.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку доказування правомірності прийняття оскаржуваного наказу від 22.02.2019 року № 1124-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1».
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору - 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2019 року № 1124-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1».
Копію рішення суду направити сторонам.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 26 квітня 2019 р.

Суддя О.М. Неклеса