Справа № 350/232/19
Суддя: Максимів І. В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 350/232/19
Провадження № 2-а/350/9/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

з участю секретаря Видойник І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським УПП в Закарпатській області сержантом поліції ОСОБА_2 від 27 січня 2019 серії НК №300098 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що згідно постанови серії НК № 300098 від 27.01.2019, винесеної поліцейським УПП в Закарпатській області сержантом поліції ОСОБА_2, на нього накладено адміністративне стягнення у виді 255 гривень штрафу, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що він 27 січня 2019 року, о 14:00 годин, керуючи автомобілем "Mercedes Вenz C200", р.н.з. АТ2277ВВ, на автодорозі Київ-Чоп 770 км., рухався зі швидкістю 88 км/год в населеному пункті, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Оскаржувану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає до скасування, оскільки зазначеного дня керуючи власним автомобілем марки "Mercedes Вenz C200", р.н.з. АТ2277ВВ, рухався по трасі Київ-Чоп, в напрямку м. Мукачево Закарпатської області з допустимою швидкістю близько 50 км/год. Приблизно о 14 год. 00 хв. його автомобіль був зупинений поліцейським УПП в Закарпатській області сержантом поліції ОСОБА_2, який повідомив про те, що він перевищив швидкість руху, на що він пояснив, що не перевищував допустимої швидкості руху, оскільки його автомобіль рухався в потоці з іншими автомобілями, і ймовірно прилад вимірювання швидкості руху зафіксував швидкість іншого автомобіля, який його в цей момент обігнав. На приладі невідомої йому марки, поліцейський ОСОБА_2 показав цифру 88, однак фото чи відеофіксацію, яка б підтверджувала, що це саме його транспортний засіб рухався із такою швидкістю йому продемонстровано не було.

Після цього, поліцейський ОСОБА_2 сказав повертатися в автомобіль та чекати доки він винесе постанову. Через декілька хвилин останній повернувся, та передав йому постанову, в якій він розписався про отримання її копії, повідомивши при цьому, що не погоджується з винесеною відносно нього постановою, про що хоче зазначити в постанові. Поліцейський ОСОБА_2 відповів, що в даній постанові немає такої графи як пояснення та передав йому копію постанови та бланк пояснення. Поліцейський побачивши, що він заповняє бланк пояснення повідомив, що дане пояснення не може долучити до постанови, оскільки в графі «до постанови додаються» він вже поставив прочерк, роз'яснив, що дане пояснення у разі оскарження постанови можна долучити до скарги.

Крім цього, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу поліцейський не надав йому можливість скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а саме не роз'яснив йому права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовив у наданні письмових пояснень та долученні таких пояснень до постанови, розглянув справу про адміністративне правопорушення без його присутності, без заслуховування його, дослідження доказів; зміст постанови серії НК №300098 не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2018 року № 1395, оскільки не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото чи відеозапис, в постанові відсутній пункт про роз'яснення прав особі за ст. ст. 268, 289 КУпАП.

Тому просить скасувати вищевказану постанову, оскільки правопорушення він не вчиняв, а постанова винесена бездоказово, основана на припущеннях та в порушення його прав. Просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, направив суду пояснення, в якіх позовні вимоги підтримав повністю зазначив, що відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийнятої постанови від 27.01.2019 щодо накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Більше того зазначив, що жодним чином не погоджується з наданою відповідачем копією фото із приладу TruCam, на якому нібито зафіксовано, що він 27.01.2019 о 13 год. 47 хв. рухався на транспортному засобі "Mercedes Вenz C200", р.н.з. АТ2277ВВ, зі швидкістю 88 км/год в населеному пункті, оскільки з даної фотокопії неможливо встановити ані марку транспортного засобу, ані номерний знак автомобіля, ані особу, яка ним керує. Крім того, на фото зафіксований час руху автомобіля "13.47", а в постанові серії НК №300098, винесеній поліцейським ОСОБА_2 час порушення зафіксовано "14 год. 00 хів.", що може свідчити про те, що на даному фото знаходиться не його автомобіль. Також зазначив, що дане фото згідно наданої інформації, зафіксоване поліцейським Садовським, а не ОСОБА_2, що викликає обгрунтовані сумніви в його достовірності. Просив позов задоволити, а розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак направив суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, а оскаржувану постанову залишити без змін. Крім цього у відзиві на позов зазначив, що під час виконання своїх службових обовязків, працівниками патрульної поліції в Закарпатській області за допомогою лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000647) було виявлено порушення ПДР. А саме водій транспортного засобу "Mercedes Вenz C200", р.н.з. АТ2277ВВ, рухався зі швидкістю 88 км/год в населенному пункті, що на 770 км автодроги М-06 Київ-Чоп, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населенному пункті на 38 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

На підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» транспортний засіб було зупинено. Інспектр підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1, належним чином представився, пояснив суть правопопушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, просив пред'явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП поліцейським ОСОБА_2 було винесено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Водію було роз'яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознаймлено із змістом постанови та під розписку вручено її копію.

Представник відповідача зазначає, що пристрої TruCam, за умови позитивних результатів їх повірки, дозволяється використовувати для фіксації швидкості транспортних засобів, докази отримані шляхом такої фіксації є належними та допустимими в ході адміністративного судочинства для підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вказав, що на фотознімку, який додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати, тощо.

Відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У цьому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. На виконання вимог КУпАП відповідач розпочав розгляд справи, назвав своє ім'я, посаду, зазначив порушення, яке вчинив позивач, пояснив позивачеві його права, однак позивач жодних клопотань не заявляв.

Позивач не надав жодних доказів своїх тез, які б підтвердили його твердження про рух його транспортного засобу в щільному потоці транспортних засобів, а також про, нібито, наявність порушень норм процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідач вважає, що інспектор поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та КУпАП, а тому постанова серії НК № 300098 від 27.01.2019 року винесена у відповідності до закону та в межах повноважень, а тому не підлягає до скасування. Просить в позові відмовити.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 27.01.2019 поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 300098 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка мотивована тим, що ОСОБА_1, 27.01.2019 року о 14:00 годин, керуючи транспортним засобом "Mercedes Вenz C200", р.н.з. АТ2277ВВ, на автодорозі Київ-Чоп 770 км., рухався зі швидкістю 88 км/год в населеному пункті, чим порушив п. 12.4 ПДР України,чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 12.4 ОСОБА_3 дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з ст. 276 Кодексу справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову було винесено відповідачем на місці вчинення правопорушення без складання адміністративного протоколу, однак позивач обставини справи та свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не визнав, про що зазначив у своєму письмовому поясненні.

Як зазначає сам позивач, працівник поліції посилався на покази відповідного вимірювального приладу, як належний доказ винності дій позивача, однак до суду не надав жодних доказів, на підтвердження його винних дій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обгрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Доказів надання позивачу можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та того, що права при розгляді справи про адміністративне правопорушення були роз'яснені позивачеві під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем суду не надано.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наданої представником відповідача фотокопії із приладу TruCam, жодним чином не вбачається що саме позивач ОСОБА_1, 27.01.2019 о 13 год. 47 хв. рухався на транспортному засобі "Mercedes Вenz C200", р.н.з. АТ2277ВВ, зі швидкістю 88 км/год в населеному пункті, оскільки з даної фотокопії неможливо встановити ані марку транспортного засобу, ані номерний знак автомобіля, ані особу, яка ним керує, а тому даний доказ не є належним.

Інших належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Із змісту оскарженої постанови вбачається, що остання не містить посилання, яким саме приладом вимірювалась швидкість руху керованого позивачем автомобілем та не додано жодних доказів застосування такого приладу.

Отже, працівником поліції при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст. 258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

За змістом ч. 5 ст. 258 КУпАП інспектор патрульної поліції не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача, разом з тим, він мав право це зробити з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення правопорушення та для збереження доказу правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.

Нормами ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Всупереч даним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не довів, оскільки достатніх та переконливих доказів в обґрунтування законності винесеної ним постанови суду не надав, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

На необхідності безсумнівного доведення вини особи у вчиненні правопорушення, що слугує єдиною підставою для можливості притягнення її до відповідальності, також звертає увагу Європейський суд з прав людини. Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає висновки відповідача по справі, про порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами для доказування винуватості особи, оскільки обставини з якими закон пов'язує настання даних подій відповідачем не доведені.

В порядку ст. 139 КАС України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 9, 72-74, 77, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити.

Скасувати постанову серії НК № 300098 від 27 січня 2019 року винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 (двісті пятдесят пять) гривень та закрити провадження по справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час його проголошення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Максимів І.В.

Повний тект рішення складений 22 квітня 2019 року.