Справа № 1340/5883/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3311/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання призначити грошову допомогу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року (суддя першої інстанції Карпяк О.О., м. Львів, повний текст рішення складено 18.02.2019),

В С Т А Н О В И В :

05 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобовязання призначити та виплатити відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким рішенням суду не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає його незаконним та необгрунтованим та таким, що прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати його та прийняти нове рішення - про задоволення позовних вимог. В обгрунтування вимог зазначає, що в період з 05.09.2003 по 31.12.2004 він працював заступником директора з виховної роботи і має право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також зазначає, що підставою для призначення йому одноразової грошової допомоги є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, тому задоволенню не підлягає. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 12.04.2018.

14.06.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення йому виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Листом №25/28/К-20/07.05.-26 від 13.07.2018 відповідач, зокрема, повідомив про те, що страховий стаж, що визначає право на виплату одноразової допомоги складає 21 рік з місяці 24 дні. Відповідно до записів трудової книжки з 05.09.2003 його переведено на посаду заступника директора з гуманітарних питань та виховної роботи, яка не дає право на пенсію за вислугу років згідно Переліку. Відділом контрольно-перевірочної роботи №4 управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області проведено зустрічну перевірку факту роботи в Самбірському технікумі економіки та інформатики за період з 2003 по 2018 рік. Відділом з питань призначення та перерахунків пенсії №3 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області скеровано лист від 10.07.2018 до головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про надання розяснення щодо можливості зарахування страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги згідно з п. 7-1 розділу XV Закону 1058 періоду його роботи на посаді заступника директора з гуманітарних питань та виховної роботи.

27.08.2018 та 28.09.2018 позивач звертався до відповідача з заявами про надання інформації щодо можливості зарахування страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги згідно з п. 7-1 розділу XV Закону 1058 періоду його роботи на посаді заступника директора з гуманітарних питань та виховної роботи.

Листом №33/35/К-20/07.08-06; 37/К-20/07.08-06; 4112/К-92 від 05.10.2018 відповідач повідомив позивача зокрема про те, що після проведення додаткової зустрічної перевірки, зокрема наказу від 08.02.2018 №10к, встановлення підстав його прийняття та після долучення всіх необхідних документів буде прийнято рішення щодо виплати йому грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058.

06.11.2018 позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про надання відповіді щодо прийняття рішення з виплати чи відмови у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058.

Листом №34/38/К-20/07.05-06 від 29.11.2018 відповідач повідомив позивача про те, що у звязку з тим, що в результаті перевірок встановлено, що у нього відсутній необхідний страховий стаж 35 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в закладах та установах державної або комунальної форм власності, та невідповідність прізвища, зазначеного у паспортних даних та первинних документах(накази, особові рахунки, відомості про заробітні плату тощо), наявниху Самбірському технікумі економіки та інформатики та невідповідність займаної посади із записом №17 трудової книжки всім іншим наявним в установі первинним документам виплачувати йому грошову допомогу відповідно до п. 7-1 Закону 1058 немає підстав.

Не погодившись з таким рішенням субєкта владних повноважень, позивач звернувся до суду.

Відмовяючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача час роботи з 2003 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 71 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок).

Згідно п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 року (далі Порядок № 1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктами 5, 6, 7 Порядку № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З урахуванням наведених законодавчих норм, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності таких підстав: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; наявність відповідного страхового стажу; не отримання ними будь-якої пенсії до цього.

Позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу на момент виходу на пенсію.

У листі-відповіді від 13.07.2018 року № 25/28/К-20/07.05-26 відповідач зазначає, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1, останній працював в закладах та установах державної та комунальної форми на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909:

- 14.08.1979 по 31.02.1980 - вчитель фізичного виховання Дубравської восьмирічної школи;

- з 01.04.1980 по 30.11.1983 - вчитель історії Корналовицької середньої школи;

- з 01.12.1983 по 02.12.1985 - вчитель історії Баранівецької середньої школи;

- з 01.09.1988 по 17.01.1991 - вчитель загальноосвітньої школи Самбірської виховно-трудової колонії;

- з 17.01.1991 по 31.08.1993 - вчитель історії СШ № 1 м. Самбора;

- з 01.09.1993 по 04.09.2003 викладач суспільних дисциплін Самбірського технікуму економіки та інформатики.

Відповідно до пункту 5 Порядку грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Позивачу пенсія за віком призначена 15.02.2018. На момент призначення пенсії за віком позивач мав стаж роботи у закладах освіти 21 рік 3 місяці 24 дні.

Згідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі Прелік №909) право на пенсію за вислугу років мають директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи на посадах у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 з 05.09.2003 -переведено з посади викладача на посаду заступника директора з гуманітарних питань та виховної роботи (запис № 17). У пождальшому зроблено запис про те, що 05.09.2003 - запис № 17 є недійсним. Переведений з посади викладача на посаду заступника директора з виховної роботи з 05.09.2003 відповідно до наказу № 10 к від 08.02.2018 (запис № 19).

Як вірно зазначено судом першої інстанції відповідно до пункту 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 (далі Інструкція), у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно п. 2.10 Інструкції у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Як встановлено судом з трудової книжки позивача запис № 19 внесений 05.09.2003 на підставі наказу від 08.02.2018 № 10к, тобто з порушенням Інструкції.

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Вимогами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виявивши зміни у трудовій книжці позивача та на виконання зазначених вимог законодавства Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було проведено позапланову перевірку Самбірського технікуму економіки та інформатики щодо підтвердження факту роботи ОСОБА_1 для призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до акту за результатами вказаної перевірки №95/4 від 02.11.2018 ОСОБА_2 звернувся із заявою від 03.09.2003 з проханням про переведення його з посади викладача суспільних дисциплін на посаду заступника директора з виховної роботи. Заява завізована, однак у тексті візування наявне виправлення, тому зазначити зміст візування неможливо.

Відповідно до п. 2 наказу №79к від 05.09.2003 року ОСОБА_5 переведено з посади викладача на посаду заступника директора з гуманітарних питань та виховної роботи з 05.09.2003 року.

Згідно з п. 1 наказу №10к від 08.02.2018 «Про зміну запису в трудовій книжці ОСОБА_1Б.» відмінено п. 2 наказу №79к від 05.09.2003, що викладений в редакції: «Перевести ОСОБА_1 з посади викладача на посаду заступника директора з гуманітарних питань та виховної роботи» з 05.09.2003 р.» як такий, що не відповідає Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963.

Відповідно до п. 2 наказу - п. 2 наказу №79к від 05.09.2003 р. вирішено викласти в наступній редакції: «Перевести ОСОБА_1 з посади викладача на посаду заступника директора з виховної роботи» з 05.09.2003 р.».

Разом з тим, документів, які підтверджують підставу для винесення наказу №10к від 08.02.2018 та внесення змін у трудову книжку для перевірки не надано.

У штатних розписах Самбірського технікуму економіки та інформатики, які затверджені Міністерством освіти і науки України, зазначена така посада:

на 2003 рік: п. 1.1.4. Заступник директора з гуманітарних питань і виховної роботи;

на 2004 рік: у п. 1.1.4. наявне коригування білою фарбою, у видимій частині п. 1.1.4 зазначено - Заступник директора з виховної роботи.

Разом з тим, суд правильно вказав, що внесення у 2018 році змін у наказ від 2003 року із зазначенням іншої посади, ніж була передбачена у штатному розписі закладу у цей період, є неправомірним.

Відтак, з урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача час роботи на посаді заступника директора з виховної роботи, оскільки запис № 19 внесений 05.09.2003 на підставі наказу від 08.02.2018 № 10к внесено з порушенням Інструкції, що також підтверджується актом зустрічної перевірки №95/4 від 02.11.2018.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 1340/5883/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.