Справа № 520/9445/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р.Справа № 520/9445/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 29.11.18 року по справі № 520/9445/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом №М-5392/03881/0/95018 від 07.05.2018 р. у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_1, позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Харківській області, відповідач), в якому просила суд: 1) визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом №М-5392/03881/0/95018 від 07.05.2018 р. у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність; 2) зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Харківській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність; 3) зобов'язати відповідача відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною оформлену листом №М-5392/03881/0/95018 від 07.05.2018 р. відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_2.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області вирішити по суті питання про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 шляхом видання відповідного наказу.

У решті вимог позов - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги стверджує, що державна реєстрація земельної ділянки проведена з порушеннями процедури приватизації земельної діляянки, а на проекті землеустрою відсутня позначка державного кадастрового реєстратора. Так, звертає увагу на порушення позивачем п.п. 2 п. 75, п. 107 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051. Стверджує, що зобовязання Головне управління прийняти конкретне рішення є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.ст. 229, 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач письмовою заявою вже звертався до владного субєкта, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та передання цієї ділянки у власність фізичної особи - громадянина.

За результатами вирішення порушеного заявником питання владним субєктом, ГУ Держгеокадастру у Харківській області було вчинено відмову, яка оформлена листом №М-10982/0/6-9977/0/21-17 від 05.05.2017 р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2017 р. по справі №820/1993/17 (залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017 р.) вказану відмову було визнано протиправною, а владного субєкта було зобовязано повторно розглянути заяву громадянина з приводу затвердження проекту землеустрою.

На виконання зазначеного рішення суду владним субєктом, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, було розглянуто питання про затвердження проекту землеустрою і повторно прийнято відмову, яка оформлена листом від 06.11.2017 р. №М-29680/0/6-24418/0/21-17.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2018 р. по справі №820/5348/17 вказану відмову було визнано протиправною, а владного субєкта було зобовязано повторно розглянути заяву громадянина з приводу затвердження проекту землеустрою.

При цьому, апеляційним адміністративним судом було зясовано, що поданий на затвердження проект землеустрою відповідає вимогам ст. 50 Закону України Про землеустрій.

На виконання зазначеного рішення суду владним субєктом, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, було розглянуто питання про затвердження проекту землеустрою і повторно вчинено оформлену листом від 07.05.2018 р. №М-5392/0-3881/0/95-18 відмову.

Не погодившись із відмовою ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом №М-5392/03881/0/95018 від 07.05.2018 р. у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність та зобов'язання відповідача відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що владний субєкт не визначився з усіма юридично значимими для вирішення порушеного питання обставинами, а також з відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 382 КАС України.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною оформлену листом №М-5392/03881/0/95018 від 07.05.2018 р. відмову відповідача та зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області вирішити по суті питання про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 шляхом видання відповідного наказу, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного рішення та необхідності захистити права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із п. «а» ч.3 ст.22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Правовідносини з приводу затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства унормовані, насамперед, приписами ст.ст. 116-118, 122, 186, 186-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 30, 50 Закону України Про землеустрій.

Відповідно до частин 1-3 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Положеннями ч.ч.6, 8, 9 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За правилом ч. 17 ст. 186 названого кодексу підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Аналогічне за суттю та змістом правило включено законодавцем і до ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, де указано, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У силу абз. 2 ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути відмовлено лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Судом встановлено, що земельна ділянка пройшла процедуру державної реєстрації з присвоєнням кадастрового номера ще 29.05.2013 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.23).

Районний територіальний орган Держгеокадастру остаточно після виправлення недоліків в оформленні матеріалів землеустрою все ж таки погодив проект землеустрою висновком від 03.08.2015 р.

Матеріали справи не містять жодних відомостей, котрі б засвідчували те, що скасування попереднього погодження районним територіальним органом Держгеокадастру проекту землеустрою висновком від 28.03.2013 р. призвело або з обєктивною неминучістю та невідворотністю може призвести до скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Даних про проведення такого скасування матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що земельна ділянка існує як окрема та індивідуально визначена річ матеріального світу.

Так колегія суддів вказує на те, що обраний владним субєктом мотив, а саме: допущені порушення у процедурі державної реєстрації земельної ділянки, в даному випадку має суто формальний характер, адже ці недоліки були усунуті, а державна реєстрація земельної ділянки не скасована.

При цьому, колегія суддів зауважує, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов'язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обовязкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначена ГУ Держгеокадастру у Харківській області підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність не передбачена нормами чинного земельного законодавства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_1, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів правомірності свого рішення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною оскаржуваної відмови, оформленої листом №М-5392/03881/0/95018 від 07.05.2018 р.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Кодексом адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Так, у відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Крім іншого, варто відмітити, що Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на необхідності ефективного способу захисту порушених прав в разі зловживання владними суб'єктами своїми дискреційними повноваженнями та зазначає, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення у справі Кутіч проти Хорватії від 01.03.2002, рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011).

При цьому колегія суддів відмічає, що судове рішення повинно бути однозначним та зрозумілим, не викликаючи у учасників справи різного тлумачення його положень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах знайшов підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому, колегія суддів вказує на обовязок суду ефективно захистити права та охоронювані законом інтереси позивача, шляхом визнання протиправним оскарженого волевиявлення та обтяження владного субєкта обовязком вирішити порушене зацікавленою особою питання шляхом видання розпорядчого документа, оскільки саме такий спосіб реалізації владної управлінської функції обєктивно здатний до забезпечення правила юридичної визначеності як невідємної складової затвердженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправної оформленої листом №М-5392/03881/0/95018 від 07.05.2018 р. відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_2, а також зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області вирішити по суті питання про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, із земель запасу, що розташована за межами с. Василівка Друга на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 шляхом видання відповідного наказу.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року по справі № 520/9445/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 24.04.2019 року