Справа № 219/13887/18
Суддя: Радченко Л. А.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м.Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Радченко Л.А.,

за участю секретаря Дубаніної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмут справу за адміністративним ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить визнати дії інспектора патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2, в якому просить: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 20.11.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 122 ч.5 КУпАП в розмірі 1020,00 грн. визнати незаконною та скасувати; провадження по адміністративній справі закрити .

Свої вимоги обґрунтовує тим , що відповідно до вказаної постанови 20.11.2018 року, о 09 год. 45 хвил., по вул. Космонавтів, 5 позивач керував автомобілем GEELY, державний номерний знак НОМЕР_1, та здійснив зупинку транспортного засобу в місці, що позначено відповідним дорожнім знаком 5.38 «місце стоянки» з табличкою до нього 7.17 «інваліди», чим порушив п. 8.4 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 122 КУпАП. З огляду на те, що позивач не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, його піддано адміністративному покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 (одна тисяча двадцять) грн. , копія постанови про накладення адміністративного стягнення була вручена лише через декілька днів, так як сам оскаржуваний протокол вручений не був, бо зі слів відповідача через зайнятість останній напише його пізніше і вишле поштою на його адресу. Позивач вважає зазначену постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, 20 листопада 2018р., приблизно о 09-45 годині, він дійсно керував автомобілем GEELY, державний номерний знак НОМЕР_1, по вулиці Космонавтів, 5 у місті Бахмут Донецької області, що належить йому на праві особистої власності, здійснив зупинку транспортного засобу в місці, перед дорожнім знаком 5.38 «місце стоянки» з табличкою до нього 7.17 «інваліди». Цей знак установлений на тротуарі в районі автостанції без знаку додаткової інформації (таблички до дорожніх знаків) 7.2.1-7.2.6 - зона дії знаку, чи 7.3.1- 7.3.3 - напрямок дії знаку. Таким чином, дія знаку повинна бути додатково проінформована щодо зони дії знаку стоянки для інвалідів. При цьому, відповідач пояснив, що дійсно повинна бути додаткова інформація, або розмітка на дорозі, однак розмітки не було, крім того, випав сніг і все було в снігу. Таким чином, позивач вважає, що дорожні знаки 5.38 «місце стоянки» з табличкою до нього 7.17 «інваліди» встановлені на тротуарі на території автостанції по вулиці Космонавтів в місті Бахмут Донецької області незаконно, тобто, без належного його оформлення. Крім того, позивач вважає, що табличка 7.17 «інваліди» застосовується разом із знаком 5.38 та вказує, що площадка для стоянки ( чи спеціально відведена її частина) передбачено для стоянки транспортних засобів (мотоколясок та автомобілів), на яких установлений знак «інвалід» і котрими управляють інваліди. Крім того, вважає, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. 20 листопада 2018 року він за проханням свого знайомого ОСОБА_3, який є інвалідом 2 групи, відвозив його до автостанції, оскільки той відїздив до міста Костянтинівка о 9-30 годині. Тобто, вважає, що він не є субєктом правопорушення, оскільки відповідно до Правил дорожнього руху він перевозив особу з інвалідністю. Вважає, що при зазначених обставинах він не порушував правил дорожнього руху взагалі, в тому числі і зазначений в протоколі пункту 5.38 «місце стоянки» з табличкою до нього 7.17 «інваліди», а тому, у відповідача не було підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, так як відсутня сама подія адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач і відповідач, які були повідомлені про час розгляду справи, не з,явилися, від позивача надійшла заява заяву про розгляд справи у його відсутність, тому, суд ухвалив про розгляд справи у відсутність сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.

Постановою інспектора СРПП Бахмутського відділу поліції ОСОБА_2 від 20 листопада 2018 року, серії ДПО18 № 897588 позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020,00 грн. (а.с.5).

Із змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 20.11.2018 року, о 09 годині 45 хвилин, по вул. Космонавтів, 5, здійснив зупинку транспортного засобу в місці, що позначено відповідним дорожнім знаком 5.38 «Місце стоянки» з табличкою 7.17 «Інваліди», чим порушив п. 8.4 (r) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті вони у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 ч.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд наголошує на тому, що перевірці у такому випадку підлягають дії субєкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обовязком субєкта владних повноважень згідно ст.19 Конституції України.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок дослідження і закріплення доказів у справах про адміністративне правопорушення регламентується наступними нормами КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП - посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Окрім того, приписи ст.7 ч.1-3 КУпАП визначають, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Предметом позову є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер ДПО18 № 897588 від 20.11.2018 року за ознаками ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачених ч. 5 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку, зокрема, зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Дорожній знак - це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються главою 33 Правил дорожнього руху України, а їх умовний зовнішній вигляд - додатком № 1 до цих Правил.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху, дорожній знак 5.38 "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Табличка 7.17 "Інваліди" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил. При цьому, згідно з пунктом 8.4 (r) розділу 8 Правил дорожнього руху, інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об,єктів, територій, де діють спеціальні правила; пунктом 8.4(е) таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені. Таблички розміщуються безпосередньо під знаками, з якими вони застосовуються.

Позивачем викладені в оскаржуваній постанові обставини у позовній заяві не визнаються.

При цьому, викладені в постанові обставини не в повній мірі відповідають диспозиції ч.5 ст.122 КУпАП України, зокрема, не зазначено точне місце події ( не зазначений населений пункт), а також, не зазначені обставини щодо відсутності у водія інвалідності або не перевезення осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само відсутності на транспортному засобі відповідного розпізнавального знака «Водій з інвалідністю.

Позивачем зазначено, що він перевозив особу з інвалідністю, між тим, відповідачем зазначене не спростовано, як і не спростовано зазначене позивачем про встановлення на тротуарі в районі автостанції знаку без додаткової інформації (таблички до дорожніх знаків) 7.2.1-7.2.6 - зона дії знаку, чи 7.3.1- 7.3.3 - напрямок дії знаку.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Судом були досліджені витребувані матеріали справи , а саме, письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до яких останні бачили, як ОСОБА_1 здійснив зупинку та відмовився від отримання постанови, а також, фото, на якому зображений автомобіль позивача в місці стоянки. Зазначені докази не відображені в постанові. Більше того, зазначені письмові пояснення вказаних осіб не містять дати їх складання та відомості про особу, яка їх склала, а надане фото виконано невідомою особою і не містить відомостей про час та місце зображення.

У відповідності до 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Клопотань про допит у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відповідача не надійшло. Також, відповідачем не був наданий відзив на позов.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, зазначені письмові докази не можуть вважатися належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 73,74, 75 КАС України.

Отже, до суду будь-яких належних доказів безпосереднього вчинення правопорушення позивачем представлено не було, і відповідачем не спростовано належними доказами заперечення позивача у вчиненні правопорушення за ч.5 ст.122 КУпАП.

При цьому, оскаржувана постанова взагалі не містить мотивів відхилення доказів та доводів, на які посилався позивач на свій захист.

Таким чином , всупереч ч.2 ст.71 КАС України відповідач не надав суду достатніх належних доказів, які б спростували доводи позивача, як і не надано доказів про забезпечення права позивача на захист , передбачене ст.268 КпАП України.

Відповідно до положень ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність достатніх належних та допустимих доказів того, що позивач здійснив порушення вимог ч. 5 ст. 122 КУпАП за вказаних в постанові про адміністративне правопорушення обставин.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог .

В порядку ст. 139 КАС України, судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246, 268-270, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до інспектора патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер ДПО18 № 897588, винесену 20.11.2018 року інспектором патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.5 ст.122 КУпАП закрити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Радченко