Справа № 500/2262/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3086/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Подлісна І.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі о 11 год. 03 хв. 13 лютого 2019 року, повне судове рішення складено 18 лютого 2019 року, у справі №500/2262/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України, Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

26.10.2018 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України, Національної поліції України, просила зобовязати відповідачів провести службову перевірку та вжити заходів дисциплінарного впливу стосовно інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що передбачених пунктом 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, підстав для проведення службового розслідування не було, а відтак дії відповідача ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України, Національної Поліції України та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України є правомірними. Суд першої інстанції зазначив, що наявність скасованої судом постанови або сама скарга позивача не є самостійною достатньою підставою для дисциплінарного розслідування, а тому вимоги позивача про зобов'язання ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України та Національної поліції України провести службову перевірку та вжити заходи дисциплінарного впливу, на переконання суду першої інстанції, є безпідставними. Що стосується вимог позивача в частині до Національної поліції України, то суд першої інстанції вказав, що даний орган взагалі не розглядав по суті звернення позивача, оскільки скарга на дії чи рішення органу (підрозділу) поліції або їх посадових осіб подається у порядку підлеглості вищій посадовій особі. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку відповідачі діяли правомірно, оскільки не було встановлено достатніх підстав для проведення службового розслідування за заявою позивачки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю. Скаржник вказує, що Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановою від 23.04.2018 у справі № 607/5949/18 встановив, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР №217830 від 27.03.2018 винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, що виключає її законність. Скаржник зазначає, що інспектор роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області лейтенант поліції ОСОБА_6 при винесені постанови неналежним чином виконав під час службової діяльності вимоги чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до винесення незаконного рішення.

Національна поліція України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що Національна поліція України не розглядала по суті звернення позивача, а тому є неналежним відповідачем щодо заявлених позовних вимог. Вважає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представником ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції та ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України подано відзив на апеляційну скаргу, вказано, що саме по собі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2018 у справі №607/5949/18 не може слугувати підставою для відкриття дисциплінарного провадження та притягнення інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності. Просить справу слухати у відсутності представника ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України та ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції.

В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, Національна поліція України явку повноважного представника не забезпечила, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає в частині мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 27 березня 2018 року інспектором роти №1 батальйону ОСОБА_5 патрульної поліції у м. Тернополі ОСОБА_4 патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_6 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 217830 згідно з якою на ОСОБА_3 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року у справі № 607/5949/18 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 217830 від 27 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень скасовано, а провадження у справі закрито.

12.06.2018 ОСОБА_7 направила у ОСОБА_8 внутрішніх справ України скаргу на неправомірні дії співробітника ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області, просила провести службову перевірку стосовно інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6, вжити заходи дисциплінарного впливу стосовно інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 та надати відповідь у встановленому законом порядку про розгляд даної скарги.

ОСОБА_8 внутрішніх справ України від 18.06.2018 ОСОБА_7 повідомлено, що у звязку з тим, що порушені у зверненні від 12.06.2018 питання відносяться до компетенції Національної поліції України, відповідно до вимог частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» таке звернення надіслано за належністю для розгляду та інформування заявника в установлений законом строк.

ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України від 17.07.2018 №Л-318/41/33/01-2018 повідомлено ОСОБА_3, що уповноваженими працівниками ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції розглянуто в межах компетенції скаргу ОСОБА_7 до ОСОБА_8 внутрішніх справ України, яка була переадресована в УПП в Тернопільській області ДПП, стосовно можливого неналежного виконання службових обов'язків окремими працівниками УПП в Тернопільській області ДПП під час події, яка мала місце 27.03.2018 о 20 год. 03 хв. в місті Тернопіль по проспекту Степана Бандери. Повідомлено, що відповідно до статті 296 КУпАП наслідки скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв'язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або виправних робіт, провадиться в порядку, встановленому законом. Додатково повідомлено, що ОСОБА_7 має право, відповідно до статті 55 Конституції України, звернутись до суду за захистом своїх прав.

Вважаючи дії ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України, Національної поліції України щодо не проведення належної службової перевірки та не вжиття заходів дисциплінарного впливу стосовно інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 незаконними, ОСОБА_7 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 393/96-ВР) закріплено право громадян України на звернення до органів державної влади із скаргами про порушення їх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів.

Відповідно до абзацу 4 статті 3 Закону № 393/96-ВР скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з статтею 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Наказом ОСОБА_8 внутрішніх справ України від 15.11.2017 № 930 затверджено Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України (далі Порядок № 930), пунктом 1 Розділу V «Розгляд скарг громадян» якого встановлено, що скарга на дії чи рішення органу (підрозділу) поліції або їх посадових осіб подається в порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 2 Розділу V Порядку № 930 за кожною скаргою громадян на наявність порушень чи недоліків у роботі органів (підрозділів) поліції або на дії (бездіяльність) поліцейських проводиться ретельна перевірка органом чи підрозділом поліції, до якого звернувся зі скаргою громадянин, або тим органом (підрозділом) поліції, якому доручено проведення відповідної перевірки керівництвом Національної поліції України.

Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова відповідь (абз.2 п.3 Порядку № 930).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 930 рішення за розглядом скарги громадянина приймає керівник органу (підрозділу) поліції (або його заступник), у провадженні якого знаходиться скарга. У разі визнання скарги громадянина обґрунтованою або такою, що підлягає задоволенню, забезпечується повнота і своєчасність її розгляду, приймаються рішення відповідно до законодавства України і негайно вживають заходів щодо поновлення порушених прав громадянина.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, наявність підстав для проведення службового розслідування скаржник повязував виключно з тим, що інспектором роти № 1 батальйону управління патрульної поліції у м. Тернополі ОСОБА_4 патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_6 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №217830 від 27.03.2018, яка в подальшому скасована рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року у справі № 607/5949/18.

У відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу Національна поліція України зазначила, що звернення ОСОБА_3 від 12.06.2018 за дорученням керівництва НП України та ДПП розглянуто по суте територіальним (відокремленим) підрозділом УПП - ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України та не встановлено у ході проведеної перевірки фактів, які могли б бути підставою для проведення службового розслідування. Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року у справі № 607/5949/18 дії інспектора роти № 1 батальйону ОСОБА_5 патрульної поліції у м. Тернополі ОСОБА_4 патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_6 протиправними не визнавались. За наслідками розгляду звернення ОСОБА_3 від 12.06.2018 надано обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до підпунктів 5, 8 пункту 6 Положення про ОСОБА_5 патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 патрульної поліції, затвердженого Наказом ДПП від 29.12.2017 №6433, начальник ОСОБА_5 у межах компетенції організовує та контролює виконання працівниками ОСОБА_5 Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету ОСОБА_9 України, наказів міністерств, актів Голови НП України, наказів і доручень ОСОБА_9 внутрішніх справ України, наказів і доручень керівництва ДПП, а також в установленому порядку вносить керівництву ДПП пропозиції щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ОСОБА_5.

Згідно з підпунктом 20 пункту 6 розділу V Положення про ОСОБА_4 патрульної поліції, затвердженим Наказом Національної поліції України від 14.08.2017 №857, вирішення питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських віднесено до компетенції начальника ОСОБА_4 патрульної поліції.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 580-VIII).

Статтею 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 4 Розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»» від 23.12.2015 №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету ОСОБА_9 України, наказів та інших нормативно-правових актів ОСОБА_8 внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно з статтею 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Аналіз статей 1-2, 7 Дисциплінарного статуту, якими встановлено обов'язки осіб рядового і начальницького складу, дає підстави для висновку, що порушенням особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, передбачених статтею 7 Дисциплінарного статуту, в тому числі, щодо дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, норм професійної та службової етики, правил внутрішнього трудового розпорядку тощо.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи ОСОБА_8 внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні встановлено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом ОСОБА_8 внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230, чинна на час виникнення спірних правовідносин, (далі Інструкція № 230)

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 230 підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункт 2.6 Інструкції № 230).

Абзацом 5 пункту 3.1 Інструкції № 230 встановлено, що за зверненнями громадян, представників органів місцевого самоврядування, засобів масової інформації, у яких не міститься відомостей з ознаками кримінального правопорушення, службові розслідування, за наявності повноважень та правових підстав, можуть призначати начальники, яким вони адресовані, або начальники тих органів або підрозділів внутрішніх справ, структурних підрозділів МВС, ГУМВС, УМВС, до секретаріатів (канцелярій) яких вони надійшли.

В позовній заяві як спосіб захисту позивач зазначає зобовязання відповідачів провести службову перевірку та вжити заходів дисциплінарного впливу стосовно інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог виходив з відсутності підстав, передбачених пунктом 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, для проведення службового розслідування, однак суд апеляційної інстанції вважає такі мотиви помилковими з огляду на наступне.

Проте суд апеляційної інстанції зауважує, що Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таким чином, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_9 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_9 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Системний аналіз положень вказаних нормативно-правових актів дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що призначення службового розслідування за результатами розгляду скарги громадянина України віднесено до виключної компетенції керівництва ОСОБА_4 патрульної поліції Національної поліції України, а тому суд не може надавати вказівки відповідачам провести службову перевірку та вжити заходів дисциплінарного впливу стосовно інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6, оскільки це є формою втручання в дискреційні повноваження відповідачів та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В свою чергу, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року у справі № 607/5949/18, яким скаржник аргументує підставність заявлених позовних вимог, мотивоване тим, що при винесенні постанови від 27.03.2018 інспектором не були повно зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема вказано, що позивач порушив п.16.2 ПДР України, даний пункт передбачає обовязок водія при повороті праворуч або ліворуч на перехрестях дати дорогу пішоходам та велосипедистам, в постанові про адміністративне правопорушення інспектором не вказано, за яких саме обставин позивач не надав дорогу пішоходам. Суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, що виключає її законність.

Зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, не можуть слугувати безумовною та самодостатньою підставою у судовому рішенні зобовязати провести щодо вказаної посадової особи службове розслідування та мати можливим наслідком притягнення цієї особи до дисциплінарної відповідальності.

Як встановлено з матеріалів справи, перевірка наявності ознак неправомірності дій інспектора роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 здійснена в ході розгляду скарги позивача відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та Порядку № 930, за результатами проведеної перевірки підстав для проведення службового розслідування не встановлено.

В свою чергу, на переконання суду апеляційної інстанції, права позивача фактично поновлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року у справі № 607/5949/18 шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №217830 від 27 березня 2018 року, з урахуванням вказаних у рішенні доводів.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За таких обставин суд першої інстанції по суті правильно вирішив спір і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, проте наведені ним мотиви не в повній мірі відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині з викладенням такої у редакції цієї постанови, а в іншій частині судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 500/2262/18 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 500/2262/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_10
ОСОБА_11
Повне судове рішення складено 25.04.2019