Справа № 2а/754/254/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2019 року № 2а/754/254/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, визначити їй загальний трудовий стаж на підставі трудової книжки від 05.07.1977 року НОМЕР_2 та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити їй перерахунок пенсії з урахуванням загального трудового стажу на підставі трудової книжки від 05.07.1977 року НОМЕР_2.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є пенсіонеркою та отримуєте пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В червні 2017 року звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, із заявою щодо надання роз'яснення з питання пенсійного забезпечення.

Розглянувши звернення, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 06.07.2017 року повідомило позивача про те, що при визначенні загального трудового стажу не було взято до уваги трудову книжку ОСОБА_1, тому воно керувалося Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Вважаючи дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, протиправними та такими, що порушують право щодо визначення стажу за трудовою книжкою для призначення пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року справу №2-а/754/254/18 за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії передано за підсудністю на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018 року дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Келеберді В.І.

Ухвалою суду від 20 липня 2018 року відкрито провадження у справі № 2а/754/254/18 з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 203 утворено Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке реорганізоване шляхом злиття Правобережного, Лівобережного та Центрального об'єднаних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідача, як юридичну особу припинено 27 квітня 2018 року.

Правонаступником Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (; 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідно до положень статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність заміни Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відзиву на адміністративний позов не надіслано.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів, ОСОБА_1, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, в червні 2017 року звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо надання роз'яснення з питання пенсійного забезпечення.

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання звернення позивача та депутатського звернення від 29.07.2017 № 763-дз щодо пенсійного забезпечення, листом від 06.07.2017 року № 10449/09 повідомила, що ОСОБА_1 пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 30 років 0 місяців 14 днів, з них періоди:

01.09.1975 - 26.06.1981 навчання

03.08.1981 - 14.06.1991

29.07.1992 - 04.06.1994

15.08.1994 - 16.10.1995

27.06.1997 - 21.06.1998 безробіття

01.03.2002 - 31.12.2003

01.01.2004 - 30.05.2007

31.05.2007 - 30.11.2010

24.12.2010 - 28.01.2011 безробіття

01.02.2011 - 31.05.2011 безробіття

01.07.2011 - 24.07.2011 безробіття

25.07.2011 -20.10.2011 навчання

21.10.2011 - 28.08.2012 безробіття;

коефіцієнті стажу з урахуванням кратності 1.35 - 0.40500, середньомісячного заробітку 2791.32 грн., узятого за періоди з 01.07.1986 по 13.06.1991 та з 01.03.2002 по 31.08.2009 (який розраховано за формулою: середня зарплата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» враховується для обчислення пенсії (за повний 2012 рік) * коефіцієнт заробітної плати = 2368,70 грн. * 1.17842). Період заробітку з 01. 09.2009 по 28.08.2012 оптимізовано відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про загально

Пенсія призначена з 11.02.2013 року з урахуванням вимог пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мали жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

В наданій для призначення пенсії трудовій книжці від 05.07.1977 року НОМЕР_2 вбачались порушення затвердженої Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: перший запис про зарахування на роботу внесено 23.10.1976 року, а дата заповнення трудової книжки 05.07.1977 року, що порушує вимоги пункту 2.2 Інструкції; наявні виправлення дати народження на першій сторінці, що не відповідає вимогам пункту 2.13 Інструкції.

Враховуючи вищевикладене та вимоги чинного законодавства взяти до розгляду трудову книжку від 05.07.1977 НОМЕР_2 не було підстав.

Для розрахунку загального стажу управління керувалось «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки відповідних записів в ній» (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів країни від 12.08.1993 № 637 (зі змінами).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Судом встановлено, що у позивача в наявності трудова книжка серії від 05.07.1977 НОМЕР_2, яка надавалась відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні загального стажу на підставі трудової книжки від 05.07.1977 НОМЕР_2, оскільки були виявлені порушення вимог п. 2.2., п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, а саме: перший запис про зарахування на роботу внесено 23.10.1976, а дата заповнення трудової книжки 05.07.1977 року, виправлено дату народження на першій сторінці.

Посилання відповідача на невідповідність вказаного запису вимогам п. 2.2. п. 2.13 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 суд знаходить необґрунтованим, так як на момент заповнення належної позивачці трудової книжки від 05.07.1977 НОМЕР_2 чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі- Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 було передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Згідно п.п. 2.10 та 2.11. п.2 Інструкції №162 Відомості про працівника записуються на першій сторінці титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім'я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, з наведених положень видно, що відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство - роботодавець.

Тобто, заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем несвоєчасно проведено вперше заповнення трудової книжки. Враховуючи наведене, суд вважає, що це не може бути підставою для відмови позивачу для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Дослідивши надану позивачем копію трудової книжки від 05.07.1977 року НОМЕР_2 суд встановив, що записи про періоди праці збігаються із довідками про підтвердження стажу роботи з різних організацій/установ, враховані відповідачем до страхового стажу позивача при призначенні пенсії, що не заперечується відповідачем, тому суд не вбачає жодних підстав для не зарахування загального трудового стажу на підставі трудової книжки.

Стосовно посилання відповідача на наявність виправлень у трудовій книжці від 05.07.1977 року НОМЕР_2, а саме в даті народження на першій сторінці, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація соціальних прав позивача, зокрема, на призначення та отримання пенсії, не може залежати від дій колишнього роботодавця, що виразилась у неналежному заповненні трудової книжки.

Аналіз документів, доданих до матеріалів справи, а саме: копії паспорту громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_3, виданого Деснянським РУ ГУ МВС України в місті Києві 22 січня 2002 року, копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_4 дає суду підстави вважати, що правовстановлюючий документ - трудова книжка, від 05.07.1977 року НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1 належать позивачу ОСОБА_1.

Для заявника ці обставини мають юридичне значення, оскільки встановлення даних фактів необхідно для оформлення пенсії та розпорядження сімейними правами.

За змістом статті 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Оскільки факти належності заявникові трудової книжки, заведеної на ім'я «Шевченко Наталії Юріївни» знайшли підтвердження в судовому засіданні, дані факти встановлені судом.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову врахувати трудову книжку для розрахунку загального стажу при призначенні пенсії не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, так як прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством, але не обґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд звертає увагу, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року у справі №754/13357/17 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 39, 194, 205, 241, 242-246, 250, 255, 295, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (02232, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визначити загальний трудовий стаж ОСОБА_1 на підставі трудової книжки від 05.07.1977 № 0558868.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням загального трудового стажу на підставі трудової книжки від 05.07.1977 № 0558868.

Рішення суду набирає законної сили в строки і порядок, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.І. Келеберда