Справа № 260/1348/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2019 року м. Ужгород№ 260/1348/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

представник позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3В.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі ліквідаційної комісії (далі відповідач, ліквідаційна комісія УМВС України в Закарпатській області), в якому просить суд зобовязати Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі ліквідаційної комісії провести ОСОБА_3 розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 02.04.1994 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.08.2012 року відповідно до наказу т.в.о. начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області № 176 о/с від 07.08.2012 року позивача було звільнено з посади старшого інспектора міграційного контролю сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хустського міського відділу (з обслуговуванням м. Хуста та Хустського району) УМВС України в Закарпатській області. Відповідно до довідки ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 30.11.2018 року № 955/106/5-2018 вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні складає 19 років 10 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні складає 24 роки 03 місяці 04 дні. 09.11.2018 року позивачем було подано заяву до ліквідаційній комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області щодо здійснення підготовки розрахунку розміру грошового забезпечення, оформлення усіх необхідних документів та подання їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для призначення йому пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідачем, згідно листа від 22.11.2018 року № 79-с/106/5-1-20018, відмовлено позивачу у задоволенні вищевказаної заяви. Позивач вважає дії ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області з даного приводу неправомірними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. У такому зазначає, що на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ (07.08.2012 року) діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції від 13.06.2012 року. Згідно з абз.3 п. «а» ст. 12 Закону для призначення пенсії за вислугу років у період з 1 жовтня 201 1 року по 30 вересня 2012 року необхідно було мати вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше. Однак, позивач звільнений з органів внутрішніх справ 07.08.2012 року з календарною вислугою 19 років 10 місяців 06 днів. У звязку з відсутністю достатньої календарної вислуги років підстав для призначення йому пенсії не було.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з мотивів, викладених у відзиві на позов. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до наказу № 176о/с від 07.08.2012 року та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) підполковника міліції ОСОБА_3, старшого інспектора з міграційного контролю сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хустського міського відділу УМВС України в Закарпатській області звільнено зі служби з 07.08.2012 року (а.с.11).

Згідно вказаного наказу, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 19 років 10 місяць 06 днів.

Відповідно до довідки №955/106/5-2018 від 30.10.2018 року, виданої ліквідаційною комісією УМВС України в Закарпатській області, вбачається, що вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні позивача складала 19 років 10 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні складала 24 роки 03 місяці 04 дні (а.с.12-14).

07.11.2018 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області із заявою про здійснення підготовки розрахунку розміру грошового забезпечення, оформлення усіх необхідних документів та подання їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 02.04.1994 року).

Відповідач листом №79-С/106/5-1-2018 від 22.11.2018 року повідомив позивача, що останній в період роботи в Головному управлінні державної міграційної служби України в Закарпатській області був звільнений з органів внутрішніх справи, а не залишений на службі, підстави для зарахування до вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону періодів роботи в управлінні державної міграційної служби, відсутні, а тому підстав длч призначення пенсії за вислугу років немає (а.с.15-16).

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з метою вирішення даного питання в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України регулюються Законом України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262-XII, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини пятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), в тому числі, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 №135/13402 (далі - Порядок №3-1).

Так, пунктом 1 Порядку №3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктами 12 і 13 Порядку №3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

Відповідно до пункту 16 Порядку №3-1, при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 17 Порядку №3-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії (п. 18 Порядку №3-1).

Ураховуючи положення вищевказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

В свою чергу, рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України (стаття 49 Закону №2262-XII).

Тобто, законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На відповідача, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Як вбачається з листа ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області від 22.11.2018 року №79-С/106/5-1-2018 та зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, календарна вислуга років позивача становить 19 років 10 місяців та 06 днів, в той час коли вказаний вид пенсії призначається коли календарна вислуга років становить 20 календарних років та 6 місяців і більше.

Тобто, суд зазначає, що відповідач фактично повідомив позивача про відсутність підстав для призначенні пенсії за вислугою років.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства, а саме: пункту 12 Порядку №3-1, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів оформлення всіх необхідних документів позивача та подання про призначення пенсії у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії, ознайомлення з ним позивача, і направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області.

При цьому, оскільки оцінка наявності (відсутності) права у позивача на зазначений вид пенсії, могла бути надана лише органом, який призначає пенсії на підставі документів, в направленні яких відповідачем фактично відмовлено, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень та по суті вирішив за орган, який призначає пенсії, щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії та відсутності необхідності в направленні документів.

Згідно частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обовязок суду змусити субєкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації №К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення субєкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення субєкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження субєкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача дискреційними, оскільки останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за Законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобовязання субєкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, зобовязати відповідача оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для призначення позивачу пільгової пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 02.04.1994).

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанцій від 04.12.2018 року № позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.4).

Відтак, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 704,80 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління міністерства внутрішніх справи України в Закарпатській області в особі ліквідаційної комісії.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Управління міністерства внутрішніх справи України в Закарпатській області в особі ліквідаційної комісії провести ОСОБА_3 розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції Закону від 02.04.1994 року).

3. Стягнути з Управління міністерства внутрішніх справи України в Закарпатській області в особі ліквідаційної комісії (вул. Ф.Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, 88000, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (вул. Оксамитова, буд.8, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати по справі у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 квітня 2019 року.

СуддяОСОБА_4