Справа № 120/585/19-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

27 березня 2019 р. Справа № 120/585/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Вінницької області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (ділі позивач) з позовом до Могилів - Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправними дії Могилів-Подільського обєднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Могилів-Подільське обєднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення у сумі 54 887,70 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідно до трудової книжки стаж ОСОБА_1, на момент звернення до Могилів-Подільського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, складає понад тридцять років на посадах передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до моменту призначення пенсії по віку жодних виплат не отримувала. Відтак, вважає, що має законне право на призначення і виплату грошової допомоги згідно із п. 7-І розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Скориставшись своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України та на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження, відповідач подав відзив на позовну заяву від 21 березня 2019 року (вхідний № 29970) у якому вказав, що посада завідувача фельдшерським відділенням Могилів Подільського медичного коледжу не передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада1993 № 909, отже не дає права на вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відтак, відповідач вказує на відсутність підстав для виплати грошової допомоги відповідно до п. 7-І розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Окрім того наголосив, що позивачем невірно визначено розмір одноразової грошової виплати у розмірі 54488,70 грн., оскільки за формулою розрахунку застосованою управлінням Могилів-Подільським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у разі задоволення позову, вказана виплата має становити 46928,60 грн. (Ця обставина визнається позивачем у відповіді на відзив).

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 згідно із записами у трудовій книжці:

- відповідно до наказу №79 від 04 серпня 1983 року прийнята на посаду викладача гігієни та епідеміології Могилів-Подільського медичного училища;

- відповідно до наказу № 74 від 02 квітня 1997 року я була переведена на посаду - завідуючої фельдшерським відділенням Могилів-Подільського медичного коледжу.

ОСОБА_1 27 серпня 2018 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, право на яку отримала із липня 2018 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», та заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак, Могилів-Подільським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком, у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи працівником освіти 30 років, підтвердженого в установленому порядку, згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». У позивача він становить лише 13 років08 місяців 01 день.

Пенсійний фонд зазначив, що період роботи ОСОБА_1, починаючи з 02 квітня 1997 року по 26 липня 2018 року на посаді завідуючої фельдшерським відділенням Могилів-Подільського медичного коледжу, не може бути врахований, оскільки вказана посада не передбачена Переліком закладів і установ освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, а спеціальний стаж для призначення грошової допомоги ОСОБА_1 становить лише 13 років 08 місяців 01день та є недостатнім для нарахування і виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, згідно пункту 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись із вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-ІV).

Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191).

Порядок №1191 визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою КМУ від 04 листопада 1993 року №909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення.

Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (надалі - Перелік).

Згідно з розділом 1 «Освіта» цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: вищі навчальні заклади I-II рівнів: директори, їх заступники з акредитації, професійно-технічні навчально-виховної навчальні заклади (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Згідно з положеннями статті 62 Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд, зокрема у постанові від 20 лютого 2019 року (справа № 462/5636/16-а) дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій повязується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Судом встановлено, що невиплата грошової допомоги ОСОБА_1 зумовлена тим, що відповідач не зарахував до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення такої грошової допомоги, стаж роботи на посаді завідуючої фельдшерським відділенням Могилів-Подільського медичного коледжу з 02 квітня 1997 по 26 липня 2018 року, з підстав відсутності такої посади у Переліку №909.

Записами у трудовій книжці ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до наказу №79 від 04 серпня 1983 року вона прийнята на посаду викладача гігієни та епідеміології Могилів-Подільського медичного училища. Відповідно до наказу № 74 від 02 квітня 1997 року позивач переведена на посаду завідуючої фельдшерським відділенням Могилів-Подільського медичного коледжу із збереженням ставки викладача гігієни та епідеміології Могилів-Подільського медичного училища.

Вказані посади передбачені Розділом 1 Переліку №909, тому стаж роботи ОСОБА_1 з 02 квітня 1997 по 26 липня 2018 року повинен бути зарахованим до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги.

Окрім того, у матеріалах адміністративної справи містяться витяги із наказів 1991-2016 років про підтвердження ОСОБА_1 кваліфікаційного рівня викладача, що свідчить про зайняття викладацькою діяльністю та додатково підтверджує право позивача на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплаченого нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 14 лютого 2019 року.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Могилів-Подільського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» оформленої листом №3881/0973/02-01 від 05 жовтня 2018 року.

Зобовязати Могилів-Подільське обєднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування у розмірі десяти моїх місячних пенсій станом на день її призначення у розмірі 46 928,60 грн. (сорок шість тисяч девятсот двадцять вісім гривень шістдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 - Подільський, Вінницька область, 24000, РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Могилів - Подільського об'єднаного управління пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Вірменська, 19, місто Могилів - Подільський, Вінницька область, 24000, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар