Справа № 2а-6262/10/2070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року

м. Київ

справа №2а-6262/10/2070

касаційні провадження №К/9901/6781/18

№ К/9901/6780/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів та Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 (суддя Котеньов О.Г.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 (головуючий суддя - Кононенко З.О., судді: Бондар В.О., Калитка О.М.) у справі № 2а-6262/10/2070 за позовом Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Фонд державного майна України про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж» звернулось до адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання податкового повідомлення-рішення від 20.10.2006 № /0 недійсним.

Справа розглядалась неодноразово. За наслідками останнього її розгляду Харківський окружний адміністративний суд постановою від 29.01.2015 адміністративний позов задовольнив частково. Скасував податкове повідомлення-рішення від 20.10.2006 № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання з частини прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що вилучається до бюджету, в розмірі 92655,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.03.2015 залишив постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів та Публічне акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж» оскаржили їх у касаційному порядку.

Відповідач у касаційній скарзі просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме - статей 7, 9, 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).

Зокрема, наголошує, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не надано належної оцінки доказам у справі, а також не досліджено подані органом доходів і зборів документи.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Мотивуючи свої вимоги, Публічне акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж» посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме - статей 7, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).

При цьому зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені без повного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а касаційну скаргу позивача слід задовольнити частково з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій з'ясовано, що відповідачем проведено виїзну планову перевірку Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004 по 30.06.2006, наслідки якої оформлено актом від 13.10.2006 № 1842/47-0/00120980.

Перевіркою встановлено порушення позивачем статті 72 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.2003 № 1344-IV та пункту 2 Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 № 405 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з огляду на нездійснення відрахування частини прибутку (доходу) до Державного бюджету України в сумі 185310,00 грн., у тому числі за другий квартал 2004 року - 148430,00 грн., за третій квартал 2004 року - 36880,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки органом доходів і зборів прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.10.2006 № /0, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання з частини прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що вилучається до бюджету, в розмірі 277965,00 грн., у тому числі 185310,00 грн. за основним платежем та 92655,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до статті 72 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.2003 № 1344-IV установлено, що господарські організації, зокрема, акціонерні, холдингові, лізингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), сплачують за результатами фінансово-господарської діяльності 2003 року та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році до загального фонду Державного бюджету України частину чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах.

Норматив і порядок відрахування частини прибутку (доходу), визначеної цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пункту 2 Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 № 405 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), господарськими товариствами та іншими суб'єктами господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), провадяться відрахування частини прибутку (доходу) у розмірі 15 відсотків чистого прибутку, розрахованого згідно з правилами бухгалтерського обліку, відповідно до розміру цих часток (акцій, паїв).

Відповідно до пункту 3 цих Порядку і нормативу визначена відповідно до них частина прибутку (доходу) сплачується у строки, які встановлені для сплати податку на прибуток підприємств, і зараховується на відповідні рахунки з обліку надходжень до загального фонду Державного бюджету України, відкриті в органах Державного казначейства.

Отже, до кола юридичних осіб, на яких поширюється дія статті 72 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.2003 № 1344-IV віднесено, зокрема, господарські товариства, у статутному фонді яких державі належить пакет акцій. При цьому не є власністю держави пакет акцій у статутному фонді акціонерного товариства, переданий нею до статутного фонду іншого суб'єкта господарювання, в якому їй належить 100 відсотків акцій. Власником цього пакета акцій стає зазначений суб'єкт господарювання. Поняття власності держави і власності такого суб'єкта не є тотожними, оскільки ця власність належить різним особам, самостійним учасникам цивільного обігу.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 05.11.2008 у справі № 21-1471во08 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Збаражгаз» до Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області про скасування податкового повідомлення-рішення, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що розглядається, судами встановлено, що приватизація Державного українського монтажного тресту «Теплоенергомонтаж» здійснювалась шляхом корпоратизації відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 № 210/93.

Відкрите акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж») створене відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 14.04.1994 № 99, у зв'язку з чим Фонд державного майна України наказом від 30.05.1995 № 124-ПРА затвердив план розміщення акцій цього товариства, яке створене на базі державної власності, шляхом випуску 245368 штук акцій на загальну суму 12268400 тис. карб., з яких 73,99 відсотка акцій продано громадянам України, а 26 відсотків у кількості 63795 штук залишилось у власності держави.

Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 24.11.1997 № 1939-П акції Відкритого акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» у кількості 637950 штук передано до статутного фонду Державної акціонерної холдингової компанії «Енергобуд», яка створена згідно з наказом Фонду державного майна України від 02.10.1995 № 24-АТ.

На виконання Указу Президента України «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» від 04.04.1995 № 282/95 та наказу Фонду державного майна України від 15.02.1996 № 158 за актом прийняття-передачі від 15.02.1996 пакет акцій Відкритого акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» у кількості 63795 штук (26 відсотків) передано до статутного фонду Державної акціонерної холдингової компанії «Енергобуд».

Згідно з випискою від 09.07.2004 № 188/1 (реєстратор Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадро») з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку № 003889 станом на 09.07.2004 Державна акціонерна холдингова компанія «Енергобуд» володіла простими іменними акціями Відкритого акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» у кількості 637950 штук, частка в статутному фонді складала 20,229 відсотка.

Таким чином, передача пакета акцій Відкритого акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» у кількості 63795 штук (26 відсотків) до статутного фонду Державної акціонерної холдингової компанії «Енергобуд» на виконання Указу Президента України «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» від 04.04.1995 № 282/95 та наказу Фонду державного майна України від 15.02.1996 № 158 обумовила відсутність державної частки у статутному фонді позивача.

Відтак, висновок судових інстанцій про те, що незважаючи на передачу пакета акцій позивача до Державної акціонерної холдингової компанії «Енергобуд», їх власником залишилась держава, що свідчить про збереження у складі статутного фонду суб'єкта господарювання частки (акцій, паїв), що належать державі, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Водночас при вирішенні питання про правомірність застосування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суди фактично правильно виходили з того, що виплата частини чистого прибутку на виконання вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.2003 № 1344-IV не може ототожнюватись із дивідендами, визначення яких наведене в пункті 1.9 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.2003 № 1344-IV не надано частині прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що вилучається до бюджету, статусу платежу, що сплачується в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Додатком 1 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.2003 № 1344-IV передбачено, що до складу доходів Державного бюджету України на 2004 рік включаються неподаткові надходження, зокрема, за кодом бюджетної класифікації 21010000 «Частина прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучається до бюджету».

Крім того, згідно з наказом Міністерства фінансів України «Про бюджетну класифікацію та її запровадження» від 27.12.2001 № 604 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначений платіж в бюджетній класифікації визначений в розділі код 20000000 «Неподаткові платежі».

Згідно ж з преамбулою Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей закон є спеціальним з питань оподаткування, який установлює, зокрема, порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами.

Відтак, висновок судів попередніх інстанцій про те, що частина чистого прибутку, яку повинні сплачувати до загального фонду Державного бюджету України акціонерні, холдингові, лізингові компанії та інші суб'єкти господарювання відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) в їх статутному фонді, не входить до системи оподаткування України та відповідно не є податком (збором, обов'язковим платежем) ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 20.10.2006 № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання з частини прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що вилучається до бюджету, в розмірі 185310,00 грн. за основним платежем, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 в цій частині підлягають скасуванню, з прийняттям нового рішення - про задоволення цієї позовної вимоги, а в іншій частині оскаржувані рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 у справі № 2а-6262/10/2070 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 20.10.2006 № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання з частини прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що вилучається до бюджету, в розмірі 185310,00 грн. за основним платежем.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 20.10.2006 № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання з частини прибутку (доходу) господарських організацій (у статутних фондах яких є державна частка), що вилучається до бюджету, в розмірі 185310,00 грн. за основним платежем.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 у справі № 2а-6262/10/2070 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк