Справа № 160/1934/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2019 року Справа № 160/1934/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., з участю: представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_4
до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування наказу,-
27.02.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2019 року №1125-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_4Е.».
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно винесено наказ від 22.02.2019 року №1125-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_4Е.», оскільки у відповідача були відсутні підстави для призначення перевірки позивача. Позивач вважає зазначений наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він був прийнятий з порушенням вимог діючого законодавства, у звязку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
04.03.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.
20.03.2019 року від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що оскаржуваний наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача є правомірним та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
27.03.2019 року у судовому засіданні було відкладено розгляд справи, у звязку із клопотанням позивача про необхідність часу для підготування відповіді на відзив.
15.04.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву та вважає їх необґрунтованими, оскільки у відповідача були відсутні підстави для надсилання запиту позивачу та винесення оскаржуваного наказу.
18.04.2019 року у судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведенні у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
18.02.2019 року позивачем було надано відповідь на вищевказаний запит, відповідно до якої вказано, що запит про надання інформації не містить підстав для його надсилання та не вказано жодної інформації яка свідчила про порушення позивачем податкового законодавства, у звязку з чим складений з порушенням вимог податкового законодавства та звільняє позивача від обовязку надавати відповідь.
На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями та пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 року №2464- VІ «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, у звязку із отриманням інформації від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу щодо отримання доходів від відчуження обєктів нерухомого майна було винесено наказ №1125-п від 22.02.2019 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_4Е.»
Позивач не погоджується з вищевказаним наказом про проведення перевірки та вважає його таким, що не відповідає вимогам податкового законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпунктів 16.1.5, 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.
Відповідно до підпунктів 20.1.2, 20.1.4 пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
За приписами п. 74.3 ст. 74 ПК України, зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.
Так, відповідно до вимог пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
При цьому, у вказаному запиті зазначено інформацію наступного змісту: «в ході виконання покладених на органи ДФС функцій, згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб встановлено, що протягом 2017 року ОСОБА_4 було отримано дохід від продажу обєктів нерухомого майна на загальну суму 2 460 962,75 грн., також відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав за 2015-2016 рік вбачається проведення операцій з відчуження майна, зокрема за адресами м.Дніпро вулиця Ливарна, будинок 2 та Крутогірний узвіз (вул.Рогальова), будинок 20-А, відповідно, проте відсутні відомості щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору».
Разом з тим, суд звертає увагу, що за вимогою п.3 ст.73 Податкового кодексу України запит має містити відомості про встановлені факти порушення податкового законодавства.
При цьому, відповідно до абз. 2 п. 173.4 ст. 173 Податкового кодексу України під час проведення операцій з відчуження об'єктів рухомого майна в порядку, передбаченому цією статтею нотаріус посвідчує відповідний договір купівлі-продажу (міни) обєктів рухомого майна (крім легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) за наявності документа про оцінку майна та документа про сплату до бюджету продавцем (сторонами договору міни) податку, обчисленого виходячи із ціни, зазначеної в договорі.
Згідно з п. 173.4 ст. 173 ПК України передбачено, що нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені договори купівлі-продажу (міни), про вартість кожного договору та про суму сплаченого податку у порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
Отже, за операціями купівлі-продажу нерухомого майна між фізичними особами в частині надання інформації контролюючим органам нотаріус виконує функції податкового агента.
З викладеного вбачається, що в разі відсутності інформації щодо сплати податків при операціях купівлі продажу нерухомого майна запит на отримання інформації необхідно направляти до нотаріусів які посвідчували договори купівлі-продажу.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність сплати податків платниками від дотримання податкової дисципліни податковими агентами.
Таким чином, наведена відповідачем інформація, у якості висновку про факт порушення позивачем податкового законодавства, має передчасний та безпідставний характер.
У разі, якщо запити контролюючого органу про надання інформації оформлені з порушенням законодавчо встановленого порядку, зокрема в якому чітко не зазначено підстави для його направлення (надсилання), платник податку звільняється від обов'язку надання відповіді на такі запити, що в свою чергу виключає право контролюючого органу призначати проведення перевірок з підстав ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на обов'язкові письмові запити, а у разі прийняття рішень, оформлених наказами, про призначення перевірки за вказаних обставин такі накази може бути визнано протиправними та скасовано.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Крім того, судом досліджено копію оскаржуваного наказу від 22.02.2019 року №1125-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_4Е.» та встановлено, що останній не відповідає вимогам Податкового кодексу України з огляду на наступне.
Вимоги до оформлення наказу на проведення перевірки визначено в пункті 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, відповідно до якого в наказі зазначаються: 1) дата видачі; 2) найменування контролюючого органу; 3) найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться; 4) мета; 5) вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка); 6) підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом; 7) дата початку і тривалість перевірки, 8) період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Щодо викладених відповідачем у відзиві доводів щодо допуску позивачем посадових осіб Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до проведення перевірки згідно спірного наказу, суд зазначає наступне.
Згідно абзацу 5 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
З оскаржуваного наказу вбачається, що відповідачем було призначено документальну позапланову виїзну перевірку позивача за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем проживання позивача).
Судом встановлено, що оскаржуваний наказ та направлення на перевірку було отримано позивачем в приміщенні контролюючого органу, після чого запропоновано позивачу написати заяву про проведення перевірки за адресою місцезнаходження контролюючого органу.
Суд зазначає, що положення абзацу 5 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України є чіткими і не припускають неоднозначне (множинне) трактування обов'язків контролюючих органів та не передбачають можливості проведення виїзної перевірки за вибором платника податків чи за адресою відмінною від тої, яка вказана у наказі про проведення перевірки.
Відповідно до абзацу п'ятого пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) документів передбачених п.81.1 або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється (абз. 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України).
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право звернутися до суду за захистом прав і свобод, якщо ці права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Комплексний аналіз вищенаведених норм законодавства в розрізі правовідносин, що мають місце в даній справі свідчить, що, в разі дотримання контролюючим органом обов'язку направити/пред'явити направлення та наказу на перевірку, службового посвідчення, платник податків щодо якого призначено перевірку зобов'язаний допустити до проведення перевірки, та в разі незгоди з такою перевіркою має право оскаржити до суду підстави, що слугували правом контролюючому органу приступити до проведення перевірки, в даному випадку наказу на перевірку.
Пунктом 81.2 статті 81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Суд зазначає, що посадові особи контролюючого органу не здійснювали вихід на проведення перевірки позивача за адресою його місцезнаходження, акт відмови не складався.
При цьому, судом встановлено, що в оскаржуваному наказі призначено перевірку позивача з 25.02.2019 року тривалістю 10 робочих днів, позивач отримав оскаржуваний наказ 22.02.2019 року та до суду звернувся 26.02.2019 року, тобто до закінчення терміну проведення перевірки.
При цьому, слід зауважити, що вручення наказу та направлення на перевірку не є фактом, що свідчить про згоду позивача з підставами перевірки та про початок проведення документальної виїзної перевірки, тим більш за наявності обставин, які фактично позбавляють посадову особу контролюючого органу приступити до її проведення.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що позивач скористався своїм правом в частині не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тобто проведення перевірки позивача фактично не відбулось, у звязку з чим наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не є реалізованим та не вичерпав свою дію, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_4 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією №4569-0634-3625-7894 від 25.02.2019 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2019 року №1125-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_4Е.».
Стягнути на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 24.04.2019 року.

Суддя ОСОБА_5