Справа № 826/19790/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг про скасування рішення на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брітіш Авто Клаб" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову Нацкомфінпослуг від 16.11.2016 № 375/13-15/13/4 про застосування штрафу у розмірі 3 400 грн. до позивача за порушення вчинені на ринках фінансових послуг

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є правомірною та обґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22.10.2014 між ОСОБА_6 та ПрАТ "СК "Рітейл Страхування" (правонаступником якого є позивач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом. Страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування вигодо набувачу за шкоду, пов'язану з пошкодженням, знищенням чи втратою застрахованого ТЗ, а страхувальник зобов'язується сплачувати страховий платіж у визначені строки та виконувати умови цього договору. Страхова сума становить 465 000 грн.

Між позивачем та ОСОБА_6 22.04.2015 укладено додаткову угоду № 1 до договору №2291.01.14 добровільного страхування наземного транспорту від 22.10.2014, відповідно до якої збільшено страхову суму до 650 000 грн. Всі інші пункти договору залишені без змін.

До страхової компанії ОСОБА_6 06.07.2015 подано письмову заяву про настання страхового випадку, згідно з якою із застрахованим автомобілем сталася подія, що має ознаки страхового випадку, а саме викрадення.

ОСОБА_6 04.01.2016 звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування згідно з договором №2291.01.14 за транспортним засобом.

Страховою компанією 05.01.2016 подію, що мала місце 06.07.2015, визнано страховою та прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування в сумі 147 754,19 грн.

На підставі направлення на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) ПрАТ "Страхова компанія "Талісман Страхування" від 23.08.2016 № 52/13/6-09 членами інспекційної групи Нацкомфінпослуг проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) позивача з питань дотримання вимог законодавства України у сфері надання фінансових послуг.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері надання страхових послуг від 31.08.2016 № 67/13/6-09.

На підставі вказаного акту відповідачем винесено розпорядження від 01.09.2016 № 2088 "Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Талісман Страхування" (далі - Розпорядженні № 2088), згідно якого позивача зобов'язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 22.09.2016.

Суть виявленого відповідачем порушення полягала у розрахунку страхового відшкодування на дату настання страхового випадку, замість передбаченого п. 14.2.7 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) порядку розрахунку, а саме: в будь-якому випадку страхове відшкодування виплачується при втраті транспортного засобу внаслідок незаконного заволодіння - в розмірі ринкової вартості транспортного засобу на дату укладання договору.

На виконання вимог вказаного вище Розпорядження № 2088 позивачем направлено відповідачу листи від 20.09.2016 № 243/2016, 27.09.2016 № 257/2016 та 12.10.2016 № 262/2016 з відповідними документами.

Проте, Нацкомфінпослуг 16.11.2016 винесено акт про невиконання Розпорядження про застосування впливу до позивача, на підставі якого винесено Постанову № 375/13-15/13/4 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, відповідно до якої до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 3 400 грн.

Позивачем 29.11.2016 на адресу відповідача направлено лист з поясненнями № 323/2016 та додатками до листа, в якому зазначено, що позивачем виплачено суму страхового відшкодування з врахуванням ринкової вартості транспортного засобу на дату укладення договору страхування, а тому страховою компанією виконано вимоги викладені у Розпорядженні № 2088 відповідача.

Не погодившись з рішенням про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем виконано вимоги викладені відповідачем у Розпорядженні № 2088, а тому у Нацкомфінпослуг були всі підстави для скасування Постанови від 16.11.2016 № 375/13-15/13/4.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (далі - Закон № 2664-III).

Згідно з п.п. 10, 12 ч. 1 ст. 28 №2664-III Нацкомфінпослуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Статтею 39 Закону № 2664-ІІІ передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

При цьому Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу як зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених ст. 41 та 43 цього Закону (п. 1, 3 ч. 1 ст. 40 Закону № 2664-ІІІ).

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року № 2319, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319).

Положення № 2319 містить аналогічні норми щодо застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги.

Згідно з пунктом 1.5. розділу I Положення № 2319 Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.

Рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення.

Згідно з абз. 1 пункту 2.4 Положення №2319 рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи Нацкомфінпослуг.

Відповідно до ст. 41 Закону № 2664-ІІІ Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за: <…> 3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначалося, Розпорядженням № 2088 позивача зобов'язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 22.09.2016. У розпорядженні відповідач наголошував на недотриманні позивачем статті 25 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) та пункту 2.16 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 № 40 (далі - Ліцензійні умови).

У подальшому, у зв'язку із невиконанням, на думку відповідача, цього розпорядження, до позивача були застосовані штрафні санкції, про що прийнято оскаржувану постанову.

Надаючи оцінку наявності неусунутих позивачем порушень вимог чинного законодавства згідно Розпорядження № 2088 як підстави для прийняття оскаржуваної постанови, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до пункту 2.16 Ліцензійних умов здійснення страховиком страхових виплат провадиться у порядку та на умовах, визначених статтею 25 Закону України "Про страхування"

Згідно частини першої статті 25 Закону № 85/96-ВР здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, пунктом 2.2 Договору страхування передбачено, що страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування вигодонабувачу за шкоду, пов'язану із пошкодженням, знищенням або втратою застрахованого ТЗ (застрахований транспортний засіб - п. 1 Договору страхування), а страхувальник зобов'язується сплачувати страховий платіж у визначені строки та виконувати умови цього договору.

Пунктом 3.1.5 Договору страхування визначено, що за цим договором на страхування приймається транспортний засіб на випадок його пошкодження, знищення чи втрати внаслідок настання страхових ризиків, якими, окрім іншого, є викрадення застрахованого ТЗ шляхом крадіжки, грабежу чи розбою (ризик «Викрадення»).

За пунктом 10.8 Договору страхування, страхове відшкодування (СВ) визначається в межах ліміту відшкодування з урахуванням: СВ=Зб-Ф-В-С+Е, де Ф - розмір франшизи <…>, В - сум, відшкодованих винною особою <…>, С - сум, відшкодованих іншим страховиком <…>, Е - витрати на евакуацію <…>.

При цьому, показник Зб, у даному випадку, визначається згідно пункту 10.7 Договору страхування, відповідно до якого у разі настання випадку за ризиком «Викрадення», розмір збитку при втраті визначається: Зб=Рв, але не більше Сс.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, у Договорі страхування відсутнє розшифрування та визначення показника «Рв», а тому, визначити розмір збитку відповідно до пункту 10.7 Договору страхування неможливо, і, як наслідок, неможливо за формулою пункту 10.8 Договору страхування визначити розмір страхового відшкодування при настанні випадку за ризиком «Викрадення».

У зв'язку із викладеним, оскільки Договором страхування не врегульовано порядку визначення розміру збитку та страхового відшкодування при настанні випадку за ризиком «Викрадення», застосуванню підлягають умови пункту 19.5 Договору страхування, якими визначено, що у всьому, що не врегульовано цим договором, сторони керуються Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) (далі - Правила).

Так, відповідно до пункту 14.2.7 наявних в матеріалах справи Правил в будь-якому випадку страхове відшкодування виплачується при втраті ТЗ внаслідок НЗ (незаконне заволодіння ТЗ, внаслідок крадіжки, грабежу, розбою - пункт 4.3.1.6 Правил) - в розмірі ринкової вартості ТЗ на дату укладання Договору.

Згідно пункту 1.11 Правил ринкова вартість транспортного засобу - вартість транспортного засобу, що враховує ринкову кон'юнктуру, його технічний стан, строк та інтенсивність експлуатації.

Відповідно до пункту 3.2 Правил, <…> ринкова вартість встановлюється за узгодженням сторін і фіксується у договорі страхування.

Аналіз викладеного свідчить, що при виконанні пункту 2.16 Ліцензійних умов та частини першої статті 25 Закону № 85/96-ВР, Договору страхування, при настанні страхового випадку за ризиком «Викрадення», позивач мав здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі ринкової вартості транспортного засобу, який визначений сторонами у Договорі страхування, а не у розмірі, що визначений за формулою пункту 10.8 Договору страхування із визначенням показника «Зб» на підставі висновку експертизи, що при настанні страхового випадку за ризиком «Викрадення» Договором страхування не передбачено.

Колегія суддів додатково наголошує, що викладені вище умови Договору страхування та положення Правил недійсними у встановленому законом порядку не визнавались.

Не зважаючи на викладене, при визначенні належного до виплати страхового відшкодування, позивачем був використаний висновок № 865 судової автотоварознавчої експертизи, складеної експертом Диким В.П. 27.09.2016, у якому вказано, що ринкова вартість застрахованого автомобіля станом на 22.10.2014 могла становити 177 664,05 грн. Також позивачем була використана формула пункту 10.8 Договору страхування та до показника «Зб», який відповідно до умов договору, як зазначалося, визначити неможливо, застосовано суму, вказану експертом у висновку. Керуючись таким розрахунком позивач, віднявши розмір франшизи, визначив суму страхового відшкодування у розмірі 145 164,05 грн, виплату якої 05.01.2016 і здійснив на розрахунковий рахунок ОСОБА_6

На помилковості розрахунків страхового відшкодування та необхідності усунень цих порушень законодавства про фінансові послуги наголошувалося у Розпорядженні № 2088.

Відповідно до пункту 4.24 Положення №2319 особа може оскаржити рішення про застосування заходу впливу у встановленому законодавством порядку.

Колегія суддів наголошує, що Розпорядження № 2088 позивачем у встановленому порядку оскаржено не було, а тому підстави вважати його необґрунтованим та протиправним відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач мав законні та обґрунтовані підстави для накладення на позивача штрафу за ухилення від виконання розпорядження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про усунення порушення щодо надання фінансових послуг.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брітіш Авто Клаб" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг про скасування рішення залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов