Справа № 140/2338/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2716/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Волдінером Ф. А. о 16:30 год у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Ковельського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення середньої заробітної плати для призначення їй страхової виплати, визнати незаконною та скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ковелі Волинської області від 20 квітня 2007 року № 709-1 про призначення їй щомісячних страхових виплат, зобовязати відповідача здійснити призначення та перерахунок страхових виплат з розрахунку календарних днів, прийнявши в розрахунок цих виплат середню заробітну плату за період червень-листопад 2005 року в сумі 2891,12 грн та виплатити недоплачені кошти за період з 30 березня 2007 року з компенсацією втрати частини суми у звязку із порушенням строків виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії щодо неправильного обчислення позивачу середньої заробітної плати для призначення страхової виплати; визнано протиправною та скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ковелі Волинської області від 20 квітня 2007 року № 709-1 про призначення позивачу страхової виплати в частині призначення їй щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілої в розмірі 641,03 грн щомісячно і разово за період з 30 березня 2007 року по 31 березня 2008 року в розмірі 41,36 грн; зобовязано Ковельське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області вирішити питання щодо перерахунку та виплати щомісячних страхових виплат з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що розрахунок страхових виплат позивача здійснено на підставі довідки про середню заробітну плату від 18 січня 2006 року № 127/04-10-23, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Ковельському районі Волинської області, за період червень-листопад 2005 року, тобто за шість місяців, що передували настанню нещасного випадку. Зазначає, що іншої довідки про середню заробітну плату для обчислення страхової виплати позивач не надавала, а тому відповідач не може нести відповідальність за недостовірність даних, зазначених у наданій йому довідці про середню заробітну плату.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 грудня 2005 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт за формою Н-1 від 26 грудня 2005 року.

Рішенням Волинської обласної МСЕК від 30 березня 2007 року позивачу встановлено 25 відсотків втрати професійної працездатності з 30 березня 2007 року з подальшим переоглядом, внаслідок нещасного випадку на виробництві.

20 квітня 2007 року постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ковелі Волинської області №709-1 позивачу призначено одноразову допомогу у разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 31500,00 грн та щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 641,03 грн щомісячно.

Не погоджуючись з обчисленням розміру середньомісячної заробітної плати для призначення страхових виплат, у 2018 році ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок суми щомісячної страхової виплати.

17 вересня 2018 року листом № 04-3/К-13з-19 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області відмовило в задоволенні вказаної заяви з покликанням на те, що призначення страхових виплат здійснено на підставі чинного на той момент законодавства, а тому відсутні підстави для перерахунку страхових виплат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив позивачу у перерахунку страхових виплат, оскільки ним порушено механізм призначення страхової виплати, а саме, для обрахунку страхової виплати була використана не та форма довідки про середню заробітну плату.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).

Частиною першою статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. При обчисленні середньомісячного заробітку враховуються основна і додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб.

Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (далі Порядок № 1266).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 1266 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, є період роботи за останнім основним місцем роботи (зайняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески.

Розрахунковим періодом для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб) є останні 6 календарних місяців (з 1 до 1-го числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особа знялася з обліку у державного реєстратора як суб'єкт підприємницької діяльності).

Пунктом 7 Порядку № 1266 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1266 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності минуло більше року з дня настання страхового випадку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов'язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що провадиться робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, за формулою З = З(н) х С : М, де З - середньомісячна заробітна плата застрахованої особи, у гривнях; З(н) - середньомісячна заробітна плата найманих працівників, зайнятих в економіці України, за календарний рік, що передує року з якого призначається страхова виплата; С - сума коефіцієнтів заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць розрахункового періоду (К1 + К2 + К3 + К4 + К5 + К6); М - кількість календарних місяців у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 1266 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) довідка про середню заробітну плату видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що у разі настання страхового випадку застрахованій особі здійснюється призначення та виплата щомісячних страхових виплат, розмір яких залежить від ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Як встановлено з матеріалів справи, при призначенні позивачу щомісячної страхової виплати обчислення середньої заробітної плати здійснено, виходячи з нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьований час у розрахунковому періоді, на підставі довідки про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 від 18 січня 2006 року № 127/04-10-23, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Ковельському районі, за період червень-листопад 2005 року, тобто 6 місяців, що передували настанню нещасного випадку.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що висновок суду першої інстанції про обовязок відповідача витребувати довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 для обчислення розміру страхових виплат є помилковим, оскільки робочі органи виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування наділені лише правом вимагати в роботодавця видати таку довідку. Більше того, в матеріалах справи потерпілого від нещасного випадку на виробництві містилась довідка про середню заробітну плату (дохід) встановленої форми, а тому були відсутні підстави для витребування нової.

В своє чергу, ОСОБА_1 не була позбавлена права самостійно отримати від роботодавця довідку про свою середню заробітну плату та надати її відповідачу для перерахунку страхової виплати.

Також апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність обчислення середньої заробітної плати для призначення страхових виплат із розрахунку в календарних днях, оскільки ні Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», ні Порядок № 1266 такої вимоги не містять, натомість, затверджені у встановленому законом порядку форми довідок про середню заробітну плату (дохід), зокрема ті, на які покликався суд першої інстанції, в розрахунковому періоді беруть робочі години/дні.

Враховуючи викладене, позивачу правомірно призначено щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ковелі Волинської області від 20 квітня 2007 року №709-1, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі № 140/2338/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ковельського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови, зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.