Справа № 225/2051/19
Суддя: Скиба М. М.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 225/2051/19
Номер провадження: 2-а/225/27/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Скиба М.М.,

з участю

секретаря судового засідання Солодкої Є.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача Федоренко В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області Федоренко Володимира Вікторовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькі області Федоренко В.В. про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до оскаржуваної постанови 23.03.2019 року о 14:35 годині ОСОБА_1, керував транспортним засобом ЗАЗ Део Нубіра номерний знак НОМЕР_3, рухаючись на автошляху Торецьк-Костянтинівка, бп2п002 с. Неліпівка без права керування транспортним засобом, був позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 16.07.2018.

Розглянувши справу про адміністративне порушення на місці, інспектором прийнято рішення щодо застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Прийняте рішення зафіксоване постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення Серія ДПО18 № 357118 від 23.03.2019 року.

Зазначив, що з постановою не згоден, оскільки 23.03.2019 року, приблизно о 14 год. він в якості пасажира їхав на належному йому автомобілі ЗАЗ Деу Нубіра д.н.з. НОМЕР_3 у м. Костянтинівку. Керував вказаним автомобілем його знайомий ОСОБА_6. У цей час на блок-посту с. Неліпівка на а/д Торецьк-Костянтинівка Донецької обл. автомобіль був зупинений для перевірки документів та автомобіля. Позивача та ОСОБА_6 співробітники поліції попросили вийти із автомобіля, показати вміст багажнику, телефони та паспорти. Після цього ОСОБА_6 сів у автомобіль на місце водія. Потім працівники поліції покликали позивача, як власника транспортного засобу, запросили сісти у їх автомобіль і запропонували пройти огляд у лікарні на що він погодився. Позивачу від працівників поліції стало відомо, що рішенням суду він був позбавлений права керування транспортними засобами і повідомили, що він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП і надали копію постанови. Однак, він наголошував працівникам поліції, що керував автомобілем його знайомий ОСОБА_6 а він знаходився у автомобілі в якості пасажира.

У зв'язку з чим просить визнати дії інспектора СРПП Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Федоренко В.В. протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №357118 від 23.03.2019 року Інспектора СРПП Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Федоренко В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а справу закрити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зазначив, що не керував транспортним засобом, сидів на пасажирському місці. За поясненнями ОСОБА_1 керував транспортним засобом ОСОБА_6

Представник позивача також підтримав позов, зазначив, що обставини наведені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності та постанова не містить посилання на докази за допомогою яких ці обставини встановлювались відповідачем під час її прийняття.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що сам безпосередньо не бачив, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом. Про керування транспортним засобом ОСОБА_1 йому повідомив інший працівник поліції та відповідні обставини в постанову внесенні зі слів останнього.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він 23.03.2019 року приблизно о 14 годині на автошляху Торецьк-Костянтинівка, с. Неліпівка, керував транспортним засобом ЗАЗ Део Нубіра 2107 н.з. НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1 Зауважив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а сидів на пасажирському сидінні. Зазначив, що взяв транспортний засіб ОСОБА_1, оскільки його власний зламався та йому потрібно було у м. Константинівка. Вказав, що відповідач до нього не підходив та жодних пояснень не відбирав.

Вислухав учасників справи, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 23.03.2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №357118 від 23.03.2019 року інспектором СРПП Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькі області Федоренко В.В. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, зокрема за те, що 23.03.2019 року о 14:35 годині ОСОБА_1, керував транспортним засобом ЗАЗ Део Нубіра номерний знак НОМЕР_3, рухаючись на автошляху Торецьк-Костянтинівка, бп2п002 с. Неліпівка без права керування транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Частиною 4 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачу слід було встановити протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема, такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване неавтоматичному режимі серії ДПО18 №357118 від 23.03.2019, стверджуючи, що не допускав порушення.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

З оскаржуваної постанови вбачається, що в ній відсутні посилання на будь-які докази, в тому числі і на відеозаписи, за домомогою яких відповідачем встановлено наявність обставин, що вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові Серія ДПО18 № 357118 від 23.03.2019 рокута не підтверджується жодними іншими доказами.

Разом з тим наведені в постанові обставини спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5 наданими останнім в судовому засіданні.

Доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом вказаним у оскаржуваній постанові, відповідачем не спростовані.

Отже, до суду доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не було, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, а дії інспектора СРПП Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькі області неправомірними, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 5-11, 77, 211, 217, 220, 229, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2) до поліцейського СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області Федоренко Володимира Вікторовича (місце роботи: 85200, Донецька область, м.Торецьк, вул. Дружби, 2) про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ДПО18 №357118 від 23.03.2019, винесену інспектором СРПП Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Федоренко Володимиром Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень; справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Першого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15. 5 ч. 1 Розділу VІІ (Перехідні положення) КАС України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.М. Скиба