Справа № 620/3858/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3858/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Тихоненко О.М. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту Чернігівський обласний військкомат) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у виплаті грошової компенсації за виконання службових обов`язків на посаді помічника начальника розвідки з ТЗР у 43 вихідні, неробочі та святкові дні, та у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до примітки 1 норми забезпечення № 1 та № 4 наказу № 232 Міністра оборони України від 29.04.2016 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку за виконання позивачем службових обов`язків на посаді помічника начальника розвідки з ТЗР у вихідні, неробочі та святкові дні відповідно до довідки № 6374 від 23.12.2017 в/ч НОМЕР_1 та грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до примітки 1 норми забезпечення № 1 та № 4 наказу № 232 Міністра оборони України від 29.04.2016 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, під час проходження військової служби за контрактом у 2017 році ОСОБА_1 перебував у довгостроковому відрядженні для укомплектування в/ч НОМЕР_1 , де залучався до виконання завдань в районі проведення АТО та виконував службові обов`язки на посаді помічника начальника розвідки з ТЗР у вихідні, неробочі та святкові дні, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2017 № 6374.

17.07.2018 року, після повернення з відрядження, ОСОБА_1 звернувся з рапортом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання вихідних днів за виконання обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні в районі проведення АТО. Також, позивач звертався з рапортом щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 01.08.2018 року № 118, майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) № 157 від 24.07.2018 року з військової служби у запас, відповідно до п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «й» вважати, що справи та посаду здав з 01.08.2018.

Починаючи з 01.08.2018 року позивача виключено зі списків особового складу всіх видів забезпечення (а.с.46-47).

Як вбачається з матеріалів справи при звільненні з позивачем всі розрахунки проведені не були.

Згідно з довідкою № 4 від 10.08.2018 року вартість речового майна, що належить до виплати складає 3323,32 грн. (а.с.22).

У зв`язку з відмовою у задоволенні рапорту позивача від 17.07.2018 року останній звернувся зі скаргою до Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку, на яку 30.08.2018 року № 2641/ВЗВЗ надана відповідь та зазначено, що за скаргою позивача проведено перевірку, якою встановлено, що тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 , в порушення п. 3 розділу ІІ Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України не надано позивачу за виконання службових обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні в районі проведення АТО вихідних днів, у зв`язку з чим відносно даного факту посадовими особами Чернігівського ЗВ ВСП, з метою притягнення до відповідальності винних осіб та запобіганню здійснення правопорушень військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено подання від 15.08.2018 року № 2501 (а.с.25-26).

02.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявами до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо виплати грошової компенсації за 43 вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання завдань у зоні проведення АТО у Донецькій та Луганській областях та щодо виплати грошової компенсації вартості речового майна.

05.10.2018 року Чернігівським ОВК надана відповідь № 3170, в якій зазначено, що задовольнити прохання позивача про виплату грошової компенсації за невикористані 43 вихідні, святкові та неробочі дні у Чернігівського ОВК немає законних підстав.

11.10.2018 року позивачу надана відповідь № 3216, в якій зазначено, що у Чернігівського ОВК відповідно до примітки 1, норми № 1 наказу Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 (зі змінами) «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» немає підстав для нарахування позивачу компенсації за не отримане речове майно.

19.10.2018 року листом № 3279 Чернігівський ОВК повідомив позивача, що грошова компенсація за вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання завдань у зоні проведення антитерористичної операції наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» не передбачена.

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеними діями відповідача, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства та протиправно відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, оскільки відповідно до наказу Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» позивач проходив службу в органах військового управління, а отже повинен мав бути забезпечений речовим майном за нормою № 4.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі по тексту Закон № 2011-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби у добовому наряді здійснюється у будь-які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу.

Частиною 2 статті 203 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Відповідно до ст. 72 Кодексу законів про працю України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Статтею 73 Кодексу законів про працю України, встановлені такі святкові дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 травня - День праці; 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги); 28 червня День Конституції України; 24 серпня День незалежності України; 14 жовтня - День захисника України.

Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове; один день (неділя) - Пасха (Великдень); один день (неділя) - Трійця.

Враховуючи вищевикладене, Чернігівським обласним військкоматом протиправно відмовлено позивачу у виплаті грошової компенсації за виконання службових обов`язків на посаді помічника начальника розвідки з ТЗР у 43 вихідні, неробочі та святкові дні.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної норми Закону наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» було затверджено:

- норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період;

- інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Відповідно до примітки № 1 Норми № 1 забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України (бойовий єдиний комплект БЄК) за цією нормою забезпечуються військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на період проходження служби.

Зазначені військовослужбовці, а також військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, речовим майном за Нормою N 3 забезпечення повсякденною формою одягу генералів Збройних Сил України, Нормою N 4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України та Нормою N 6 забезпечення речовим майном адміралів і генералів Військово-Морських Сил Збройних Сил України не забезпечуються, за винятком військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять службу в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах військового управління Збройних Силах України.

З довідки № 4 від 10.08.2018 вбачається, що відповідачем не внесено перелік речового майна згідно норми забезпечення № 4 наказу Міністра оборони України № 232 від 29.04.2016.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку).

За приписами абз. 3 п. 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби на підставі наказу командира, у якому зазначається розмір грошової компенсації. При цьому на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства та протиправно відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, оскільки відповідно до наказу Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», позивач проходив службу в органах військового управління, а отже повинен мав бути забезпечений речовим майном за нормою № 4.

Аналіз наведених правових положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів відмови позивачу у виплаті грошової компенсації, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 24.04.2019 року