Справа № 761/34787/16-а
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/3/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань Вольда М.А.

представника позивача, відповідача ОСОБА_2, Гутнікової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 22.09.2016 року №7/28-10-14-01.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було проведено перевірку діяльності СП «Оптіма Фарм, ЛТД про що складено Акт про результати планової виїзної перевірки СП «Оптіма Фарм, ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2015 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2015 р. №1299/28-10-14-01/21642228.

Постановою першого заступника начальника Офісу великих платників податків ДФС Бондар Л.М. №7/28-10-14-01 від 22.09.2016 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Позивач з висновками відповідача щодо порушення нею положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та притягнення його до відповідальності, у зв'язку з тим, що останній правомірно застосувала понижуючий коефіцієнт при нарахуванні ЄСВ у травні 2015 року, а тому відсутні порушення законодавства.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі та зазначив, що доводи викладені в позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними, такими, що спростовуються фактичними обставинами та доказами, наявними в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 05.10.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-744 від 10.11.17 року у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи та в подальшому передано її до провадження судді Рибаку М.А., а ухвалою судді від 13.11.2017 року справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим КАС України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 12 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України в новій редакції, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною першою статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбачені цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального та спрощеного).

Протокольною ухвалою суду від 10.07.2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

31.01.2019 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 01.02.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою №6/28-10-14-01 від 22.09.2016 року про накладення адміністративного стягнення, яка складена першим заступником начальника Офісу великих платників податків ДФС Бондар Л.М., ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови встановлено порушення пп. 1 п. 2 ст. 6, пп. 2 п. 2 ст. 6, пп. 1 п. 1 ст. 7, п. 5, п. 7 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасного та не в повному обсязі нарахування, обчислення єдиного внеску у розмірі 1424669,23 грн., акт від 26.08.2016 р., №1299/28-10-14-01/21642228.

Згідно із ч. 1 ст. 165-1 КУпАП порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 234-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (стаття 188-23). Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Згідно із ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У Акті перевірки, відповідачем зазначено, що СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» за травень 2015 року занижено нарахування єдиного соціального внеску, а саме, СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» у травні 2015 року неправомірно застосував понижуючий коефіцієнт (відповідно відомостей заробітної плати в травні місяці 2015 року ОСОБА_6 донараховано до мінімальної заробітної плати 329,11 грн., фактично нарахована з/п - 888,89 грн. (у травні 2015 року ОСОБА_6 згідно з табелем робочого часу відпрацював 4 робочі дні). Згідно позиції відповідача, якщо хоча б по одній застрахованій особі здійснюється донарахування сум ЄСВ до розміру мінімальної заробітної плати, понижуючий коефіцієнт страхувальником не застосовується.

Суд не погоджується з таким висновком, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 95 Розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» («Закон про ЄСВ») «по 31 грудня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами розмір єдиного внеску […] застосовується з понижуючим коефіцієнтом (далі - коефіцієнт), якщо платником виконуються одночасно такі умови:

а) база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - БН(зо) збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно з середньомісячною базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу (далі - СмБН(зо)2014);

б) після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - СП(зо)м) складе не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік (далі - СмП(зо)2014);

в) кількість застрахованих осіб у звітному місяці, яким нараховані виплати, не перевищує 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік (далі - СмК(зо)2014). Ця умова не застосовується до платників єдиного внеску, визначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону.

Таким чином, можливість застосування понижуючого коефіцієнта обумовлена виконанням платником виключно наведених вище вимог. Інших вимог законодавством не встановлено. Виходячи з норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суд робить висновок, що у разі, якщо роботодавцем здійснюється донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати, то коефіцієнт не застосовується тільки до суми різниці між мінімальною заробітною платою і фактично нарахованою заробітною платою (оскільки така різниця не може вважатися заробітною платою). Обмежень для застосування понижуючого коефіцієнту для інших сум нарахованої заробітної плати не передбачено.

Таку ж позицію висловив Окружний адміністративний суд м. Києві в постанові від 20.03.2017 року, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 р. була залишена без змін.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно статі 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За нормою ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що постанова відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за несвоєчасне та не в повному обсязі нарахування, обчислення єдиного внеску у розмірі 1424669,23 грн. підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача..

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Ст.ст. 213, 217 КУпАП визначено певні органи (посадові особи), що уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення та у межах наданих їм повноважень.

У відповідності до ст. 221 КУпАП, до повноважень суду не передбачена можливість розгляду справ за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, а це питання належить до компетенції органів доходів і зборів.

Під час розгляду вказаної справи, відповідач був уповноваженим на вчинення дій по нагляду за дотриманням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тому суд не знаходить порушень в його діях.

Враховуючи вищевикладене, підстав для визнання дій відповідач протиправними суд не вбачає, тому даний позов підлягає частковому задоволенню, а постанову у справі про адміністративне правопорушення №7/28-10-14-01 від 22.09.2016 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно скасувати.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 286 КАС України, ст.ст. 7, 165-1, 213, 217, 221, 234-2, 245, 251, 252, 254, 256, 283, 284 КУПАП, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №7/28-10-14-01 від 22.09.2016 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст..165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду до або через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2019 року