Справа № 640/2270/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2270/19 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2019 у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_3, про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н ОВ И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва, звернулось Міністерство внутрішніх справ України з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання протиправними дій та скасування постанови № 56881016 від 28.12.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечквав проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2019 без змін.

Третя особа у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.06.2018 Сумським районним судом Сумської області у справі № 818/419/17 виданий виконавчий лист про зобов'язання МВС України у визначений п. 9 Порядку, місячний строк прийняти рішення про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності ОСОБА_3, надіслати вказане рішення із зазначеними документами ОСОБА_3 та керівникові управління поліції охорони в Сумській області, а також, у відповідності до п. 10 Порядку, у строк, не пізніше двох місяців з дня прийняття зазначеного рішення, в межах та за рахунок коштів, передбачених держаним бюджетом на утримання МВС України, виділити та перерахувати на госпрозрахунковий рахунок управління поліції охорони в Сумській області грошові кошти в сумі 206700,00 грн., необхідні для виплати грошової допомоги, для подальшого їх перерахування Управлінням поліції охорони в Сумській області на особистий рахунок ОСОБА_3

31.07.2018 за заявою стягувача Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 56881016 з виконання зазначеного виконавчого листа № 818/419/17.

Надалі, 05.09.2018 відповідачем прийнято постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду у встановлений строк та надіслано позивачу вимогу державного виконавця від 05.09.2018 № 56881016/20.1-14 про необхідність виконання рішення суду протягом десяти робочих днів.

28.12.2018 відповідачем за невиконання повторно без поважних причин рішення суду у встановлений строк на боржника накладено штраф у розмірі 10200,00 грн., про що була прийнята відповідна постанова.

Таким чином, незгода з вказаним вище рішенням та діями щодо прийняття постанови про накладення штрафу від 28.12.2018 у виконавчому провадженні № 56881016 зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що жодних рішень та дій, які належало прийняти/вчинити МВС України, відповідно до рішення суду від 20.10.2017, у надісланому відповідачу висновку МВС України листами від 21.08.2018 № 51/2-3193 та від 26.10.2018 № 15/2-5062 відображено не було, як і не було повідомлено позивачем державного виконавця, не надано жодних відомостей, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду у встановлений строк, з огляду на що, позивачем рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.10.2017 в спосіб, зазначений у виконавчому листі № 814/419/17 від 18.06.2018, виконано не було без поважних причин.

Таким чином, оскільки, під час розгляду даної адміністративної справи, позивачем не було доведено фактичного виконання рішення суду, тому, відповідні дії та рішення державного виконавця щодо реагування на невиконання виконавчого листа відповідають приписам чинного законодавства та є обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; (ч. 1 ст. 18, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»)

У силу приписів п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Варто звернути увагу на те, що ч. ч. 1, 2, 3 ст. 63 вказаного Закону, встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме: за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження; у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність; виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником; у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом; у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, нормами Закону України «Про виконавче провадження» встановлено перелік виконавчих документів, які підлягають виконанню з визначенням певних прав та обов'язків учасників виконавчого провадження та самого органу, що здійснює виконання. Крім того, врегульовано порядок вчинення виконавчих дій, а за невиконання та/або уникнення виконання рішення державного виконавця, передбачено прийняття постанови про накладення штрафів та вчинення інших дій, спрямованих на остаточне виконання виконавчого документа.

Слід зазначити, що виконавчим листом № 818/419/17 встановлено спосіб виконання рішення суду, а саме, зобов'язано МВС України у визначений п. 9 Порядку місячний строк прийняти рішення про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності ОСОБА_3, надіслати вказане рішення із зазначеними документами ОСОБА_3 та керівникові управління поліції охорони в Сумській області, а також у відповідності до п. 10 Порядку, у строк не пізніше двох місяців з дня прийняття зазначеного рішення, в межах та за рахунок коштів, передбачених держаним бюджетом на утримання МВС України, виділити та перерахувати на госпрозрахунковий рахунок управління поліції охорони в Сумській області грошові кошти в сумі 206700,00 грн., необхідні для виплати грошової допомоги, для подальшого їх перерахування Управлінням поліції охорони в Сумській області на особистий рахунок ОСОБА_3

У свою чергу, позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на висновок від 27.04.2018 про результати розгляду заяви ОСОБА_3 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, як доказ виконання ним судового рішення в повному обсязі, в добровільному порядку, та як підставу для визнання відповідного рішення відповідача протиправними, про що було повідомлено відповідача листами від 21.08.2018 № 51/2-3193 та від 26.10.2018 № 15/2-5062. (а. с. 24-25)

Щодо аналізу змістового навантаження резолютивної частини даного висновку, судом першої інстанції встановлено, що він містить наступні рішення, а. саме: матеріали ОСОБА_3 скерувати до Національної поліції України для розгляду та вжиття заходів згідно з законодавством щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням 3-ї групи інвалідності; установити Національній поліції України термін для надання інформації про вжиті заходи до 17.05.2018; про прийняте рішення повідомити ОСОБА_3

Зважаючи на вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що жодних рішень та дій, які належало прийняти/вчинити МВС України, відповідно до рішення суду від 20.10.2017, відповідачем у вказаному висновку відображено не було, як і не було надано обгрунтованих (поважних) підстав неможливості виконання рішення суду у встановлений строк, з огляду на що, рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.10.2017 в спосіб, зазначений у виконавчому листі № 814/419/17 від 18.06.2018 так і залишилось не виконаним.

Слід зазначити, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

Отже, позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на його користь коштів та пред'явивши це рішення до виконання, мав «законні сподівання» на його безперешкодне та швидке виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio.

Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

Таким чином, висновки Окружного адміністративного суду м. Києва про невиконання позивачем без поважних причин рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.10.2017 саме в спосіб, зазначений у виконавчому листі № 814/419/17 від 18.06.2018, що у свою чергу, зумовило відповідача прийняти оскаржувану постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 56881610, на підставі п. п. 1, 3 ст. 18 та п. 9 ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», на переконання колегії суддів, є цілком обгрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Саме по собі вчинення певних дій боржником, спрямованих на виконання судового рішення за власним тлумаченням (на власний розсуд) та у можливому обсязі, а не у відповідності до зобов'язальної частини виконавчого документу, не може виправдовувати його невиконання саме у спосіб та обсяг, зазначений у такому виконавчому документі.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо оскарження позивачем та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 56881610, постанови державного виконавця про накладення на МВС України штрафу у розмірі 5100,00 грн. (первинного штрафу) та вимоги № 56881016/20.1-14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що орган виконавчої служби правомірно притягнув до відповідальності боржника за повторне невиконання рішення суду у встановлений строк, без поважних причин, та необхідність застосування штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи та власним переконанням Міністерства внутрішніх справ України про виконання виконавчого документа, що мало стати наслідком прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, а не накладення штрафу за повторне невиконання виконавчого листа Сумського районного суду Сумської області № 814/419/17 від 18.06.2018. Проте, колегія суддів вважає, що апелянтом не було обгрунтовано підстав, визначених ст. 317 КАС України, для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов