Справа № 537/3837/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 р.Справа № 537/3837/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоріна Д.О., м. Кременчук, Полтавська область по справі № 537/3837/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання незаконною постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в якому просив суд: визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Запорожець Т.Ю. від 10 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП №53252341.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 04.03.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, а саме: ст. 129 Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження", Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та порушення норм процесуального права, а саме: ст.ст. 2, 5, 14 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Вважає, що відповідач, при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження, діяв неправомірно, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства, судове рішення є обовязковим до виконання всіма органами державної влади, а завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень. ОСОБА_1 вважає, що головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Запорожець Т.Ю. не виконано покладеного на неї обовязку щодо вжиття всіх передбачених Законом України Про виконавче провадження заходів примусового виконання рішень для своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови, у звязку із чим позивач і вимушений звернутись до суду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. В апеляційній скарзі позивач просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 по справі №537/5837/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, позивачу 13 червня 2016 року було видано виконавчий лист №537/5837/14-а про зобовязання Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та після перерахунку виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2014 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, тобто у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та з урахуванням проведених виплат.

20 січня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Запорожець Т.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП №53252341 з виконання виконавчого листа №537/5837/14-а.

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області з інформаційним запитом щодо ходу виконавчого провадження ВП №53252341, на що позивачу 14 серпня 2018 року було надано відповідь за вих. №6429, в якій повідомлено про здійснення відділом заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, щодо накладення на боржника штрафів в порядку статті 75 Закону України Про виконавче провадження, а також про направлення до ГУ НП в Полтавській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами юридичної особи боржника.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Запорожець Т.Ю. від 10 травня 2018 року ВП №53252341 було закінчено виконавче провадження ВП № 53252341 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Не погодившись із зазначеною постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи з примусового виконання виконавчого листа № 537/5837/14-а, виданого 13 червня 2016 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області про зобовязання Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та після перерахунку виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2014 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, тобто у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та з урахуванням проведених виплат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 3 наведеного Закону примусове виконання рішень здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Так, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема виконавчі листи, що видаються судами. Вимоги до виконавчого документу визначені в статті 4 вказаного Закону.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців. Зокрема частиною 1 встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А пунктом 1 частини 2 цієї ж статті визначено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підставі закінчення виконавчого провадження.

Так, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до статті 63 зазначеного Закону, за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно статті 76 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02 червня 2016 року є виконання вищезазначених вимог та статті 76 цього Закону.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Запорожець Т.Ю. від 10 травня 2018 року було закінчено виконавче провадження ВП №53252341 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Як свідчать матеріали справи, державним виконавцем здійснювалися заходи з виконання рішення суду у вигляді винесення постанов від 18 квітня 2018 року, від 08 травня 2018 року про накладення на боржника штрафу на підставі статті 75 Закону України Про виконавче провадження, якою передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У звязку із невиконанням рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 по справі №537/5837/14-а, ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області до ГУ НП в Полтавській області 08 травня 2018 року за вих. №2712 на підставі вимог статті 75 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, якою також передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, було направлено повідомлення про вчинення посадовими особами юридичної особи - боржника кримінального правопорушення.

З огляду на вищезазначені норми та встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи з примусового виконання виконавчого листа № 537/5837/14-а, виданого 13 червня 2016 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області про зобовязання Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та після перерахунку виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2014 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, тобто у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та з урахуванням проведених виплат, а саме у звязку із невиконанням рішення суду двічі накладено штраф на боржника та вчинено дії щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, як кінцевої стадії виконавчого провадження.

Частиною 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що державний виконавець при проведенні виконавчих дій по виконавчому листу №537/5837/14-а, виданому 13 червня 2016 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області вчинив вичерпних заходів щодо його виконання, діяв на підставі та у межах, передбачених діючим законодавством повноважень, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 53252341 від 10 травня 2018 року.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів вказує на те, що ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, позивачем не було надано належних та достатніх доказів, що свідчили б про протиправність дій державного виконавця у спірних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вказує на необґрунтованість позовних вимог та погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування шкоди, завданої невиконанням судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.03.2019 року по справі 537/3837/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.03.2019 року по справі № 537/3837/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_2
Повний текст постанови складено 25.04.2019 року