Справа № 524/3937/15-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2019 року

Київ

справа №524/3937/15-а

адміністративне провадження №К/9901/67000/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2018 року (суддя - Предоляк О.С.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (головуючий суддя - Чалий І.С., судді - П'янова Я.В., Кононенко З.О.) у справі

за позовом ОСОБА_3

до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

про стягнення середнього заробітку, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2015 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 25.11.2010р. по 12.05.2015р. (день подання цього позову) в сумі 304270,80 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона не отримала належних при звільненні сум, як і не отримала зазначене в ст.117 КЗпП України відшкодування в розмірі середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні сум.

3. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.02.2018р. замінено первісного відповідача Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області належним відповідачем Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2010р. по 12.05.2015р. в сумі 330386,26 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

5. Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Факт невиплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів при звільненні встановлено постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2015 року по справі № 524/5275/14-а. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2010 року по 12.05.2015 року. У разі ліквідації суб'єкта владних повноважень у будь-якому випадку в нього є правонаступник, тому посилання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на те, що Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука ліквідовано без правонаступництва не впливає на вирішення справи по суті. Посилання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на те, що позивач міг у передбачений законом та розпорядженням міського голови термін заявити свої кредиторські вимоги щодо невиплачених коштів до ліквідаційної комісії Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, суд вважав безпідставними, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є кредиторською заборгованістю.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

7. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишено без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2018 року залишено без змін.

8. Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

9. Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - скаржник) в листопаді 2018 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року.

10. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що судами не надано оцінки доводам відповідача щодо того, що рішенням Автозаводського районного суду у справі №524/5275/14-а зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради виплатити позивачу грошову винагороду за сумлінну безперервну працю а органах державної влади понад 10 років у розмірі середньомісячної заробітної плати, а не відповідача в цій справі - Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради. При цьому посилається на те, що у вказаній справі не було замінено боржника у виконавчому провадженні.

12. Також скаржником наведено доводи, за змістом яких він не погоджується з рішенням Автозаводського районного суду у справі №524/5275/14-а. Вважає, що його вини в затримці виплат позивачу немає, оскільки Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області не мав і немає ніяких трудових відносин з позивачем.

13. ОСОБА_3 надала відзив на касаційну скаргу, яким просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Вважає помилковим посилання скаржника на те, що він не може нести відповідальність за ліквідований Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області. Крім того, вважає, що доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів у судовому рішенні у справі №524/5275/14-а, яке набрало законної сили.

14. Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15. ОСОБА_3 в період з 10 вересня 2002 року по 25 листопада 2010 року працювала у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука.

16. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2015 року у справі №524/5275/14-а за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука визнано неправомірною бездіяльність Виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_3 грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років у розмірі середньомісячної заробітної плати. Зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років у розмірі середньомісячної заробітної плати.

17. Після прийняття судом зазначеного рішення, позивач не отримала належних їй при звільненні сум та відшкодування в розмірі середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум.

18. Ліквідація Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука як юридичної особи відбулася на підставі рішення II сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 23.12.2015 року «Про затвердження структури та граничної чисельності виконавчих органів Кременчуцької міської ради VII скликання». Відповідно до п. 5 вказаного рішення Кременчуцька міська рада вирішила припинити шляхом ліквідації Автозаводську і Крюківську районні у місті Кременчуці ради (як юридичні особи) та їх виконавчі органи.

19. До Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, фактично, передано ті функції, виконання яких раніше здійснював первісний відповідач у справі.

20. Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука ліквідовано 29.11.2017р. за рішенням засновників, а саме Кременчуцької міської ради Полтавської області.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

21. Стаття 129-1 Конституції України: суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

22. Частини 2-4 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України: судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

23. Стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

24. Частина 1 статті 47 Кодексу законів про працю України: власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

25. Стаття 116 Кодексу законів про працю України: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

26. Стаття 117 Кодексу законів про працю України: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

28. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

29. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

30. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

31. Висновки судів попередніх інстанцій щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунки при звільнення відповідають наведеним приписам законодавства.

32. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області є правонаступником Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука.

33. Скаржником не наведено жодних аргументів щодо спростовання наведеного висновку.

34. Крім того, питання правонаступництва внаслідок ліквідації Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Так, у постанові від 21.11.2018 року у справі №524/4511/17 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки Кременчуцька міська рада Полтавської області своїм рішенням ліквідувала утворену нею ж Автозаводську районну раду міста Кременчука та її виконавчий орган, усі права й обов'язки цих ліквідованих органів місцевого самоврядування переходять до існуючих у межах відповідної територіальної громади, а саме до Кременчуцької міської ради Полтавської області та її виконавчого органу.

35. Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову.

36. Суд відхиляє доводи скаржника в частині незгоди з висновками Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, які наведені в постанові від 02 березня 2015 року у справі №524/5275/14-а, щодо наявності у позивача права на грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, оскільки питання про таке право вирішено під час розгляду справи №524/5275/14-а, за наслідками якого прийнято остаточне судове рішення. А виконання вказаного судового рішення є обов'язковим для Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, як правонаступника Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука.

37. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

38. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

39. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359, 375 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

40. Касаційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - залишити без задоволення.

41. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

42. Поновити виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2018 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року, зупинених ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2018 року.

43. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа