Справа № 826/12311/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2019 року № 826/12311/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити нарахування та виплату на користь позивача компенсації за втрату частини доходу (пенсії), яка нарахована Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві за постановами Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2011 року №2а-287/11 та від 03 червня 2011 року №2-а-1162/11.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2011 року по справі №2а-287/11 проведено перерахунок пенсії та здійснено її нарахування за період з 31 липня 2010 року по 25 лютого 2011 року в сумі 2660,69 грн. Також, на виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2011 року по справи №2-а-1162/11 проведено перерахунок пенсії за період з 20 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року в сумі 36 125,34 грн. Відповідно до повідомлень про прийняття до обліку рішень, виконання яких гарантується державою від 24 листопада 2014 року №1821/04-31 та від 24 листопада 2014 року №1822/04-31 Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві надіслані довідки про здійснення нарахування пенсії відповідно до вказаних вище судових рішень Печерського районного суду міста Києва для проведення виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою». Проте, відповідно до розрахунку на доплату наданого позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві загальний розмір недоотриманої пенсії позивача становить 38 786,03 грн. Вказане, на думку позивача, свідчить про наявність підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за втрату частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позов представник Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві вказав на відсутність підстав для виплати позивачу компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено, що на виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2012 року по справі №2а-116/11 Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві проведено позивачу перерахунок пенсії в порядку, встановленому вказаним судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів за період з 20 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року в сумі 36 125,34 грн та зазначену суму включено в додаткову відомість.

Також, на виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2011 року у справі №2а-287/11 Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві проведено позивачу перерахунок пенсії в порядку, встановленому вказаним судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів за період з 31 липня 2010 року по 25 лютого 2011 року в сумі 2660,69 грн та зазначену суму включено в додаткову відомість.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій розрахунків на доплату (виплату, утримання) пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві позивачу не виплачено наступні суми доплати: за Дорученням №Д ФА115457/7 за період листопад 2010 року - липень 2011 року 34 198,47 грн.; за дорученням №Д ФА115457/9 за період листопад 2010 року - липень 211 року - 1926,87 грн.; за дорученням №Д ФА115457/4 за період липень 2010 року - лютий 2011 року - 2660,69 грн. Отже, позивачу належать до виплати доплати на загальну суму 38 786,03 грн.

Судом встановлено, що виплата перерахованої відповідно до згадуваних судових рішень Печерського районного суду міста Києва пенсії позивачу мала місце 23 серпня 2017 року на суму 38 786,03 грн (виписка з особового рахунку від 23 листопада 2017 року)

Листом від 20 червня 2018 року №24180/02 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів, оскільки компенсація провадиться у разі затримки на один та більше календарних місяців виплати доходів, а вказані позивачем суми перераховані Державною казначейською службою України.

Незгода позивача з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити нарахування та виплату на користь позивача компенсації за втрату частини доходу (пенсії) зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі по тексту - Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі по тексту - Порядок № 159), компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа №336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17) .

Оскільки, нарахування та виплата позивачу пенсії відбулись на виконання судових рішень за період з липня 2010 по лютий 2011 року в серпні 2017 року (сторонами не заперечується), отже належні позивачу з 2011 року кошти фактично виплачені лише в серпні 2017 року та несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

З огляду на викладене, суд вбачає наявними підстави для зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» за період з липня 2010 року по серпень 2017 року.

Аналогічна правова позиція щодо виплати компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» викладена в постанові Верховного Суду України у складі Касаційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі №727/7818/16-а (провадження №К/9901/45555/18).

Так, позивачем заявлено вимогу про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити нарахування та виплату на користь позивача компенсації за втрату частини доходу (пенсії), яка нарахована Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві за постановами Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2011 року №2а-287/11 та від 03 червня 2011 року №2-а-1162/1, проте на думку суду належним способом захисту прав позивача є саме зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» на підставі постанов Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2011 року №2а-287/11 та від 03 червня 2011 року №2-а-1162/1 за період з липня 2010 року по серпень 2017 року.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість відмови у виплаті позивачу компенсації частини доходу з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» на підставі постанов Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2011 року №2а-287/11 та від 03 червня 2011 року №2-а-1162/1 за період з липня 2010 року по серпень 2017 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко