Справа № 160/759/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2019 року Справа № 160/759/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «СВ Траст» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування рішення та вимоги,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.01.2019 року надійшов позов Приватного підприємства «СВ Траст» (далі Підприємство) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування рішення та вимоги від 06.12.2018 року № 3818-55 та від 06.12.2018 року № 3818-55 відповідно.
В обґрунтування позову та у заявах по суті Підприємство посилалось на протиправність оскарженого рішення і вимоги з огляду на те, що визначена у вимозі сума грошових зобовязань є неузгодженою. Також позивачем зазначено про відсутність у податкового органу компетенції щодо списання коштів з електронного рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ у рахунок погашення податкового боргу, у звязку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній у задоволенні позову просить відмовити посилаючись на те, що оскаржена вимога та рішення втратили юридичної сили з огляду на їх відкликання.
У судовому засіданні представники сторін підтримали правові позиції і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом також встановлено, що по терміну 30.04.2018 в інтегрованій картці платника (далі по тексту - ІКП) ПП «СВ Траст» по ПДВ (код платежу 14010100) проведено нарахування згідно податкової декларації з ПДВ від 21.04.2018 № НОМЕР_1 у сумі 40 553.00грн.
Крім того, по терміну 30.07.2018 в ІКП Підприємства проведено нарахування згідно із податкової декларації з ПДВ від 20.07.2018 № НОМЕР_2 в сумі 24 844.00грн.
Окрім цього, по терміну 30.11.2018 в ІКП ПП «СВ Траст» проведено нарахування згідно із податкової декларації з ПДВ від 19.11.2018 № НОМЕР_3 у сумі 40 522,00грн.
У звязку з несплатою Підприємством визначених податковою декларацію від 19.11.2018 № НОМЕР_3 грошових зобовязань у сумі 7414,57 грн., податковим органом сформовано податкову вимогу форма «Ю» від 06.12.2018 № 3818-55 на суму 7414,57 грн. та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 06.12.2018 № 3818-55, які є обєктом судового захисту у цій справі.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Відповідно до пункту 36.1. статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно приписів пункту 38.1. та 38.2 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктами 38.1 і 38.3 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Так, відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок є тим документом, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. (пункт 54.1 статті 54 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
У силу норми п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Зокрема, згідно положень розд. ІІІ зазначених Порядків податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.
Відтак, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.
Згідно положень статей 88, 89 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).
Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України).
Отже, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.
Судом встановлено, що Підприємством подано до податкового органу податкову декларацію з ПДВ від 19.11.2018 № НОМЕР_3, де у рядку 18 (сума, що сплачується до Держбюджету) визначено грошові зобовязання у розмірі 40 522.00 грн., у звязку з несплатою у встановлені строки яких, податковим органом сформовано оскаржену податкову вимогу та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.
За таких обставин, оскільки Підприємством грошові зобовязання з ПДВ, визначені податковою декларацію від 19.11.2018 № НОМЕР_3 не сплачено у встановлені строки, визначені у ній сумі набули статусу узгоджених, а тому, приймаючи оскаржені вимогу та рішення, податковий орган діяв у межах наданих повноважень.
З ІКП позивача вбачається, що суми, сплачені ним раніше зараховувались до сплати раніше узгоджених податкових зобовязань (визначених у податкових деклараціях), а не до сплати оскаржених податкових вимог.
Аргументи позивача, що вказана сума не набула статусу узгодженої з огляду на оскарження у судовому порядку раніше прийнятих відповідачем податкових вимог, судом до уваги не приймається, оскільки оскарження податкових вимог не має свої наслідком зміни статусу визначених у них сум з узгоджених до неузгоджених, з огляду на те, що статус «узгоджена» отримує та сума грошового зобовязання, яку платник податків самостійно обчислює у податковій (митній) декларації, за несплату у встановлені строки яких податковий орган наділяється правом на формування податкової вимоги.
Крім того є безпідставними також доводи позивача щодо відсутності у податкового органу компетенції щодо списання коштів з електронного рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ у рахунок погашення податкового боргу, оскільки таке право прямо передбачено статтею 87.9 Податкового кодексу України.
Суд також відмічає, що відповідно до пп. 60.1.1. п. 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
Разом з тим, прийняття окремого рішення про відкликання вимоги контролюючим органом Податковим кодексом не передбачається, оскільки відповідно п. 60.2 статті 60 Податкового кодексу України, у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
Таким чином, у зв'язку з погашенням самостійно визначеного грошового зобов'язання, оскаржені податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу вважаються відкликаними.
Враховуючи несплату узгоджених податкових зобовязань, суд дійшов висновку, що оскаржені вимога та рішення на момент прийняття відповідали вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову Приватного підприємства «СВ Траст» - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 29.03.2019 року.

Суддя ОСОБА_3