Справа № 260/1243/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1502/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі №260/1243/18 (рішення ухвалено в м. Ужгород, головуючий суддя Ващилін Р.О.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 21.11.2018 звернулася в суд із адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі Ужгородське ОУ ПФУ), в якому просила зобовязати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 15.05.2018.

В обгрунтування позову зазначає, що 15 травня 2018 року позивач особисто зверталася із заявою до відповідача про нарахування та виплату їй пенсії за роки, що працювала в Україні, однак листом від 24.05.2018 їй було повідомлено про те, подана заява не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії. В подальшому позивач через уповноваженого представника повторно неодноразово зверталася із заявою встановленого зразка про призначення пенсії, однак у прийнятті сформованого пакету документів також було відмовлено через відсутність документа, що підтверджує факт проживання її в Україні. 25 жовтня 2018 року представником позивача на адресу відповідача було направлено цінним листом пакет документів, сформований відповідно до вимог п. 2.1 зазначеного вище Порядку. Проте, листом від 08.11.2018 відповідач в котре відмовив у призначенні пенсії, повідомивши, що заява формується в електронному вигляді, друкується спеціалістом Пенсійного фонду та надається на підпис заявникові, а також вказано на необхідність подання паспорта з відміткою про місце проживання заявника в Україні.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Зобовязано Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області розглянути заяву ОСОБА_1, подану представником за довіреністю ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Ужгородське ОУПФУ оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1. Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Розділом II вказаного Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Апелянт вказує, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, а тому відмова Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Закарпатської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії є правомірною. Крім того, посилається на відсутність між Україною та Ізраїлем міжнародного договору, який би передбачав призначення та виплату пенсії особам під час постійного проживання в Ізраїлі.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд даної справи за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у період з жовтня 1993 року по березень 1997 року проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 «а», кв. 5, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу ім. 20-річчя воззєднання №6 від 13 травня 2018 року (а.с. 21).

Встановлено, що в 1997 році позивач звернулася до Ужгородського ОУ ПФУ із заявою довільної форми, в якій просила розглянути питання нарахування пенсії за роки, що вона працювала в Україні з 28.07.1970 до 14.02.1997, у звязку з досягненням пенсійного віку (а.с. 11).

Листом Ужгородського ОУ ПФУ №02/Г-95 від 24.05.2018, в порядку Закону України «Про звернення громадян» позивача повідомлено, що особа, яка звертається за пенсією, повинна предявити паспорт (інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Отже, для призначення пенсії заявниці необхідно надати паспорт громадянина України із зазначенням місця проживання на території України на момент звернення за пенсією. Також повідомлено, що призначення пенсії здійснюється за результатами розгляду заяви встановленого зразка. Одночасно вказаним листом їй повернуто подані разом із заявою оригінали документів (а.с. 9).

25 жовтня 2018 року представник позивача за довіреністю від 16 травня 2018 року, посвідченою нотаріально, ОСОБА_2 направив на адресу Ужгородського ОУ ПФУ цінним листом заяву про призначення пенсії позивачці, долучивши при цьому копію картки платника податків про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, оригінал трудової книжки ОСОБА_1, фотографію, нотаріально засвідчену копію її паспорта, нотаріально засвідчену копію Свідоцтва про народження ОСОБА_3, нотаріально засвідчену копію Свідоцтва про укладення шлюбу, довідку ЗОШ №8 Ужгородської міської ради про заробітну плату, заяву ОСОБА_1 виплату пенсії від 15.05.2018, довідку ЖБК ім. 20-річчя воззєднання про місце проживання, повідомлення про необхідність подання документів від 25.10.2018, памятку пенсіонеру, нотаріально засвідчену копію Довіреності від 16.05.2018 ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 (а-с 12 13).

Листом Ужгородського ОУ ПФУ №02/Г-213 від 08.11.2018 в порядку Закону України «Про звернення громадян» позивача повідомлено, що особа, яка звертається за пенсією, повинна предявити паспорт (інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Отже, для призначення пенсії заявниці необхідно надати паспорт громадянина України із зазначенням місця проживання на території України на момент звернення за пенсією. Також повідомлено, що призначення пенсії здійснюється за результатами розгляду заяви встановленого зразка. Одночасно вказаним листом їй повернуто подані разом із заявою документи (а.с. 10).

Вважаючи дії відповідача щодо не призначення пенсії протиправними позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Відтак, відмова відповідача у розгляду в порядку, встановленому законодавством, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, поданої її представником за довіреністю з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання на території України є протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача також була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон PU228719, виданого 01 березня 2018 року (а.с. 17).

Дана обставина також не спростовується відповідачем.

Статтею 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п'ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV управлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 43).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Як видно з матеріалів справи, звернувшись до Ужгородського ОУ ПФУ із відповідною заявою ОСОБА_2 долучив, зокрема, нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 та довідку про те, що до виїзду на постійне місце проживання в Ізраїль позивач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «а», кв. 5 (а.с. 17, 21).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі №1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, на переконання колегії суддів, призначення та отримання пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, проте у даному випадку відповідачем правомірно вказано на недоліки заяви про призначення пенсії з підстав ненадання необхідних документів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових.

Суд не може перебирати компетенцію субєктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій субєкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які предявляються до рішень субєктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 20.12.2018 у справі №132/3485/16-а.

Крім того, відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, а у межах вимог Порядку № 22-1 здійснено лише розгляд питання прийняття поданих позивачем документів.

За результатами розгляду поданої пенсіонером заяви орган Пенсійного фонду України повинен прийняти одне з таких рішень: про призначення (перерахунок), або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Натомість, відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, а заяву від 25 жовтня 2018 року розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян» (а.с.12).

За таких обставин, вимогу позивача про зобов'язання Ужгородського ОУ ПФУ призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 15.05.2018, не задоволено вірно та суд прийшов до правильного висновку про необхідність зобовязання Ужгородського ОУ ПФУ розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі №260/1243/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6