Справа № 0940/2207/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2026/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гундяк В.Д.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в м.Івано-Франківську 27 грудня 2018 року у справі № 0940/2207/18 за позовом ОСОБА_3 до Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2018 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - ОСОБА_4), просила визнати неправомірними дії щодо відмови у виконанні постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 по справі № 348/329/16-а та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 по справі № 876/3591/17 при обчисленні пенсії по втраті годувальника, зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з 31.08.2018 в розмірі 50% пенсії на час настання смерті померлого годувальника з врахуванням постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 по справі № 348/329/16-а та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 по справі № 876/3591/17, виплатити недоотриманні мною суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно з проведеним перерахунком.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з обчислення та виплати ОСОБА_3 пенсії у звязку з втратою годувальника без врахування постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 № 348/329/16-а та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 № 876/359/17; зобовязано Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії призначеної ОСОБА_3 у звязку з втратою годувальника з 31.08.2018 в розмірі 50% пенсії, яку отримував померлий годувальник на час настання смерті, з урахуванням постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 № 348/329/16-а та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 № 876/359/17 та виплатити недоотримані ОСОБА_3 суми пенсії. В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті. Суд першої інстанції вказав, що отримання пенсії у звязку з втратою годувальника безпосередньо залежить від того виду та розміру пенсійного забезпечення, що було призначено померлому годувальнику. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплата пенсії повинна проводитись у відповідному відсотковому співвідношенні до пенсії, яку отримував померлий годувальник саме на час настання його смерті. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинство України звернення до суду з вимогою про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень на виконання рішення суду можливе тільки в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинство України та виключно особою-позивачем, на користь якої ухвалено таке судове рішення, у звязку з чим у задоволенні даної вимоги позивача слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року та відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вказані позивачем судові рішення стосуються ОСОБА_5 і мають кінцевий термін смерть ОСОБА_5, а тому при переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника враховувати вказані рішення немає законних підстав.

ОСОБА_4 подало клопотання про розгляд справи без участі представника, позивач в судове засідання не зявився, явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Надвірнянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу від 28.07.1990 ОСОБА_3 укладено шлюб з ОСОБА_5 28.07.1990.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-МН № 273752 ОСОБА_5 помер 22 серпня 2018 року.

31.08.2018 ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про перехід на пенсію у звязку з втратою годувальника.

19.09.2018 ОСОБА_3 звернулася у Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою, просила надати розяснення чому при переході на пенсію у звязку з втратою годувальника не нараховано 50% від пенсії, яку отримував її чоловік на день смерті.

ОСОБА_4 від 25.09.2018 №329/М-15 ОСОБА_3 повідомлено, що всі судові рішення стосуються пенсійного забезпечення ОСОБА_5 де вказано, що перерахунок пенсії проводиться до виникнення обставин з якими закон повязує виникнення, зміну або припинення спірних правовідносин, у звязку із смертю ОСОБА_5 наступив кінцевий термін виконання судових рішень, тому немає законних підстав для врахування судових рішень при обчислені пенсії ОСОБА_3.

Вважаючи такі дії ОСОБА_4 неправомірними, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №1058-IV), відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника є одним із видів пенсійних виплат.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника та закріплено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_6), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Таким чином, отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа. Визначення розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника проводиться від розміру пенсії, яку отримувала померла особа (годувальник) за життя, тобто з фактичного її розміру.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 №348/329/16-а, яка набрала законної сили 05.07.2016, зобовязано Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5 починаючи з 18.08.2015 з врахуванням розміру заробітної плати, з районним коефіцієнтом та північною надбавкою.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 №348/1997/16 (в суді апеляційної інстанції №876/359/17), яка набрали законної сили 07.06.2017, зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_5 починаючи із 01 травня 2016 року, з врахуванням повного заробітку, з якого сплачено внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період роботи з 18 лютого 1989 року по 31 травня 1994 року, без обмеження коефіцієнту 5,6 заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум.

На момент смерті ОСОБА_5 йому призначена та виплачувалась пенсія за віком з урахуванням вказаних судових рішень, що відповідачем не заперечується, а тому виплата пенсії позивачу у звязку з втратою годувальника повинна проводитись у відповідному відсотковому співвідношенні до пенсії, яку отримував померлий годувальник саме на час настання смерті, в тому числі з урахуванням вказаних судових рішень.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника, що зазначенні судові рішення мають кінцевий термін, який настав зі смертю ОСОБА_5, оскільки йдеться не про перерахунок пенсії ОСОБА_5, а про врахування вже перерахованих сум пенсії, які отримував ОСОБА_5 на час смерті, при обчисленні та виплаті позивачу пенсії у звязку з втратою годувальника. Зазначені судові рішення визначали розмір пенсії годувальника позивача і не були скасованими на момент його смерті.

Не йдеться в даному випадку і про суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, оскільки скаржник не заперечує виконання зазначених вище судових рішень та набрання такими законної сили, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення статті 1227 Цивільного кодексу України, яким скаржник аргументує правомірність проведеного обчислення пенсії позивачу.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо необхідності для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дій Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з обчислення та виплати ОСОБА_3 пенсії у звязку з втратою годувальника без врахування постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 № 348/329/16-а та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 № 348/1997/16 (в суді апеляційної інстанції № 876/359/17) та зобовязати Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії призначеної ОСОБА_3 у звязку з втратою годувальника з 31.08.2018 в розмірі 50% пенсії, яку отримував померлий годувальник на час настання смерті, з урахуванням постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 №348/329/16-а та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 №876/359/17 та виплатити недоотримані ОСОБА_3 суми пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, в силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу пенсії у звязку з втратою годувальника без врахування вказаних вище судових рішень та на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 0940/2207/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_7
ОСОБА_2
Повне судове рішення складено 24.04.2019