Справа № 809/4025/14
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3656/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року, прийняту суддею Могилою А.Б. о 14 годині 14 хвилині у місті ОСОБА_2 Франківську, повний текст складений 28.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Солом'янського районного суду м.Києва, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України про визнання протиправним наказу, зобов'язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до голови Солом'янського районного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України (надалі ДСА), Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (надалі - ТУДСА), Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України (надалі також Казначейська служба), в якому просила: визнати нечинним наказ голови Солом'янського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49 про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді без збереження заробітної плати в частині «без збереження заробітної плати»; визнати протиправними дії Солом'янського районного суду міста Києва щодо втрати трудової книжки позивача, а внаслідок протиправної її втрати і невидачі визнати позивача такою, що не звільнена з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва; зобов'язати Солом'янський районний суд міста Києва оплатити позивачу листки непрацездатності за перші п'ять днів непрацездатності, починаючи з календарної дати видачі позивачу першого листка непрацездатності за 2011 рік, здійснивши нарахування виплат у цінах на момент здійснення цього виду грошових виплат; зобов'язати Солом'янський районний суд міста Києва вжити заходів щодо оплати позивачу наступних днів непрацездатності, надавши всі листки непрацездатності до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, отримати від останнього грошові кошти для оплати листків непрацездатності в повному обсязі та виплатити їх позивачу; зобов'язати Солом'янський районний суд міста Києва надати позивачу листок непрацездатності по вагітності та пологах до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, отримати від останнього грошові кошти для оплати цього листка непрацездатності в повному обсязі та виплатити їх позивачу в цінах на момент виплати коштів такого виду соціального страхування; зобов'язати Солом'янський районний суд міста Києва, ДСА України, ТУДСА надати до виконання Казначейської служби відомості про нараховану позивачу заборгованість з грошової винагороди та соціальних виплат унаслідок непрацездатності; зобов'язати Казначейську службу безспірно списати на банківський рахунок позивача з Державного бюджету України кошти на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок не нарахування та невиплати з 23 лютого 2011 року позивачу грошової винагороди судді, в тому числі на підставі статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), та соціальних виплат унаслідок непрацездатності у 2012 році; відшкодувати на користь позивача моральну шкоду в сумі 80000 гривень, заподіяну діями Солом'янського районного суду міста Києва, шляхом їх безспірного списання на банківський рахунок позивача з Державного бюджету України.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 22 грудня 2015 року позов задовольнив частково: визнав протиправним і скасував наказ голови Соломянського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49-о.с. про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді без збереження заробітної плати в частині «без збереження заробітної плати»; зобовязав Соломянський районний суд міста Києва нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати (доходу) за період з 14 березня 2011 року по 8 травня 2012 року згідно поданих нею листків непрацездатності; у задоволенні решти позовних вимог та до інших відповідачів відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 29 червня 2016 року скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року та прийняв нову, якою, позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував наказ голови Соломянського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49-о.с. «Про відсторонення від посади судді Христенко Надії Юріївни» в частині «без збереження заробітної плати»; зобовязав Солом'янський районний суд міста Києва, ТУДСА, ДСА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати (доходу) за період з 14 березня 2011 року по 8 травня 2012 року згідно поданих нею листів непрацездатності та середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 червня 2016 року; стягнув з Соломянського районного суду міста Києва в користь ОСОБА_1 суму в розмірі 2000,00 гривень за завдану моральну шкоду; у решті позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 вересня 2017 року: скасував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення належних позивачу до виплати сум грошової винагороди та у звязку з тимчасовою непрацездатністю, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди і направив справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в решті судове рішення апеляційного суду залишив без змін.

Львівський апеляційний адміністративний суд під час нового розгляду постановою 29 листопада 2017 року скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року в частині стягнення належних позивачу до виплати сум грошової винагороди та у звязку з тимчасовою непрацездатнісю, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди та прийняв нову постанову, якою позов у цій частині задовольнив частково: Стягнув з ТУДСА на користь ОСОБА_1: виплату сум грошової винагороди за період з 21 листопада 2011 року по 25 листопада 2011 року в розмірі 603,64 гривень без урахування податків, зборів та обовязкових платежів; виплату у звязку з тимчасовою непрацездатністю за 69 днів за період з 4 квітня 2011 року по 30 грудня 2011 року в розмірі 19044,53 гривень без урахування податків, зборів та обовязкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 листопада 2017 року в розмірі 270876,28 гривень без урахування податків, зборів та обовязкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог у цій частині відмовив.

Ухвалою від 6 грудня 2017 року Львівський апеляційний адміністративний суд виправив допущену описку в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, й ухвалив вважати правильним: «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 листопада 2017 року в розмірі 275901,37 грн. (двісті сімдесят пять тисяч девятсот одна гривня тридцять сім копійок) без врахування податків, зборів та обовязкових платежів» замість «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 березня 2013 року по 29 листопада 2017 року в розмірі 270876,28 грн. (двісті сімдесят тисяч вісімсот сімдесят шість гривень двадцять вісім копійок) без врахування податків, зборів та обовязкових платежів».

Постановою Верховного Суду від 19.12.2018 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в іншій частині постанову залишено без змін. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2017 року про виправлення описки залишено без змін.

Верховний Суд зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову в позові про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд дійшов висновку про те, що задоволення позовних вимог у частині виплати сум грошової винагороди, виплат у звязку з тимчасовою непрацездатністю та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні «є сатисфакцією задоволення моральної шкоди». При цьому суд апеляційної інстанції не надав оцінки ні доводам позивача, ні наданим нею доказам на підтвердження завдання їй моральної шкоди, а так само не врахував констатовану судами у цій справі протиправність наказу голови Соломянського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49-о.с. у частині «без збереження заробітної плати».

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, звертає увагу на незаконні діяння Соломянського районного суду м.Києва, які містять ознаки морального катування та катування голодом її та її малолітніх дітей, що триває в часі понад чотири роки. Покликається на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нову, якою відшкодувати моральну шкоду в сумі 80000 грн., яку відшкодувати шляхом безспірного списання суми коштів на банківський рахунок позивача з Державного бюджету України.

ДСА України подала додаткові пояснення, в яких зазначає, що відсторонення від посади судді Христенко Н.Ю. сталося безпосередньо з її вини, у звязку із вчиненням нею злочину, та подальшого її засудження за скоєння, а тому вважають, що підстав для задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди немає.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 18 червня 2010 року №713/2010 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначена на посаду судді Солом'янського районного суду міста Києва строком на п'ять років.

Наказом Голови Солом'янського районного суду міста Києва від 12 липня 2010 року № 76-к ОСОБА_1 призначено на посаду судді Солом'янського районного суду міста Києва з 12 липня 2010 року.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 лютого 2011 року № 377/2-б ОСОБА_1 відсторонено від посади судді Солом'янського районного суду міста Києва.

На підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 лютого 2011 року № 377/2-б 14 березня 2011 року голова Солом'янського районного суду міста Києва видав наказ від 14 березня 2011 року № 49-о.с. «Про відсторонення від посади судді Христенко Надії Юріївни», яким ОСОБА_1 відсторонено від посади судді цього суду з 23 лютого 2011 року без збереження заробітної плати.

Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_1 та листів лікарських установ, на лікуванні в яких вона перебувала, наданих на запити Солом'янського районного суду міста Києва, а також листів виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в період з 14 березня 2011 року по 22 квітня 2011 року, з 26 квітня 2011 року по 10 серпня 2011 року, з 2 вересня 2011 року по 23 вересня 2011 року, з 26 вересня 2011 року по 18 листопада 2011 року, з 28 листопада 2011 року по 30 грудня 2011 року позивач була тимчасово непрацездатною; з 3 січня 2012 року по 7 травня 2012 року перебувала у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами.

Починаючи з 14 травня 2012 року позивачу надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до наказу голови Солом'янського районного суду міста Києва від 12 червня 2012 року № 57-в.

Указом Президента України від 13 березня 2013 року № 132/2013 позивача звільнено з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком щодо неї.

Наказом голови Солом'янського районного суду міста Києва позивача звільнено з посади судді 22 березня 2013 року.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Покликання ДСА України на те, що відсторонення від посади сталося із вини ОСОБА_1 не заслуговує на увагу суду, оскільки наказ голови Солом'янського районного суду міста Києва від 14 березня 2011 року № 49 про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді без збереження заробітної плати в частині «без збереження заробітної плати» визнаний судами протиправним.

Колегія суддів враховує тривалий хворобливий стан позивача, який підтверджується листками непрацездатності, а також перебування ОСОБА_1 у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами без фінансового забезпечення, оскільки оскаржуваним наказом відсторонення від посади відбулося без збереження заробітної плати. Як встановлено судовими рішеннями наявними в матеріалах справи, позивачу незаконно не виплачувались кошти, незважаючи на її неодноразові звернення. Тому вона була змушена вживати додаткові заходи для нормалізації свого фінансового становища з врахуванням ситуації в якій перебувала та її статусу як посадової особи до моменту звільнення.

На думку апеляційного суду мало місце спричинення моральної шкоди неправомірними діями та рішенням, які такими встановлені в ході вирішення спірних правовідносин, зі сторони Соломянського районного суду м.Києва.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ті обставини, що у позивача були порушенні нормальні життєві звязки, а саме моральні страждання в звязку із фінансовою скрутою із-за невиплати грошової винагороди та компенсації згідно листків непрацездатності, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тому розмір такої має становити 2000 грн., із яким вона погодилась, надаючи заперечення на касаційну скаргу (а.с.133-142, том 6).

Відповідно до ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зі змісту ч.3 ст.148 Закону вбачається, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду України), діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України здійснює Державна судова адміністрація України.

Відтак, відшкодування моральної шкоди слід покласти на Державну судову адміністрацію України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в частині моральної шкоди, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі № 809/4025/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Державної судової адміністрації України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму в розмірі 2000 грн. за завдану моральну шкоду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст судового рішення виготовлено 25.04.2019 року.