Справа № 127/33402/18
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 квітня 2019 р. Справа № 127/33402/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Солободянюка В.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Вербицької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

28.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, у якому просив:

- зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком, з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум з 01.01.2008 року до 31.12.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що є дитиною війни, а відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначивши справу до розгляду на 26.02.2019 р. у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи). Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

22.02.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов (вх. № 10620), в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 року за № 3491-VI установлено, що у 2011 році норми і положення ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 14, 22, 37 та ч. З ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", якою встановлено нові розміри зазначених виплат. Дана постанова є чинною.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року № 4282-УІ установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Також, Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачено аналогічні вищевказаним положення.

На виконання даного Закону прийнята Постанова Кабінету Міністрів від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», якою визначено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

На даний час до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №112, та підвищення «дітям війни» нараховується у розмірі 66,43 гри.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 23.12.2014 року №76-VIII внесено зміни до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та прямо зазначено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. А отже, на даний час питання щодо визначення розмірів надбавок для дітей війни чітко врегульовано на законодавчому рівні.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року відкладено розгляд справи у судове засідання на 26.03.2019 року.

26.03.2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду (вх. № 76566).

Ухвалою суду від 26.03.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та встановлено позивачу строк для надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду, з обґрунтуванням та наданням доказів поважності причин пропуску такого. Розгляд справи відкладено на 17.04.2019 року.

Ухвалою суду від 17.04.2019 року визнано причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині вимог, - неповажними. Позов ОСОБА_1 в частині вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок пенсії з її підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком, з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум за період з 01.01.2008 року по 28.06.2018 року, - залишено без розгляду.

У судовому засідання 17.04.2019 року позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволені позову.

Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встанови наступні фактичні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці з 02.10.2003 року та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», про що свідчить пенсійне посвідчення НОМЕР_2 (а.с. 4).

ОСОБА_1 також має статус «Дитина війни», про що свідчить посвідчення Всеукраїнської громадської організації «Захист дітей війни» НОМЕР_3 від 28.09.2005 року (а.с. 4).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії, як «дитині війни», однак, у відповідь листом №4120/11322/05 від 06.12.2018 року відповідач повідомив ОСОБА_1, що згідно постанови КМУ від 25.03.2014 №112 "Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань пенсійного забезпечення", якою визначено твердий розмір підвищення дітям війни, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - 66,43 грн. (а.с. 5).

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус дітей війни і основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-IV (далі - Закон).

Статтями 1,2 Закону визначено, що дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Державні соціальні гарантії дітям війни встановлюються з метою: визнання на державному рівні важкого життєвого шляху громадян України, чиє дитинство збіглося з роками Другої світової війни; надання дітям війни соціальної підтримки.

Згідно із ст. 3 Закону, законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України. Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 6 Закону (в редакції на час прийняття Закону) було встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Редакція цієї статі зазнавала протягом часу певних змін, в той же час, згідно із внесенням останніх змін згідно із Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, положення ч.1 ст.6 Закону було викладено в новій редакції, а саме встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Редакція цієї статті є чинною та неконституційною не визнавалась. Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки також не було встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Тобто, якщо положеннями редакції ст.6 Закону станом на 2007 рік визначався розмір, що підлягав застосуванню при підвищенні доплати - виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, то згодом, встановлений інший порядок та розмір, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким актом, є Постанова КМ України від 28 грудня 2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Так, відповідно до пункту 4 Постанови №1381 в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25.03.2014, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і Закону України "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Тобто, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66 грн. 43 коп.

Таким чином, вимоги позивача не ґрунтуються на діючому законодавстві, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що законодавцем визначено, що саме Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни, суд вважає, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв в межах та у порядку, визначеному законодавством.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, Вінницька область, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 02.05.2019 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович