Справа № 640/7124/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 квітня 2019 року м. Київ № 640/7124/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева М.А., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до суду з позовом, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни з невчинення реєстраційних дій, результатом яких буде скасування державної реєстрації (записів) припинення обтяжень, іпотек в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (двокімнатну квартиру № 1 загальною площею 194,20 кв.м., двокімнатну квартиру № 2 загальною площею 186,50 кв.м.), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, та відповідне відновлення записів про обтяження та іпотеки, що були зареєстровані у зв"язку з укладанням між ПАТ "КБ "Актив-Банк" та АТ "Укрексімбанк" іпотечного договору № 151110Z25 від 27.01.2010;

зобов"язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

- записи про реєстрацію припинення іпотек, які мали номери записів про іпотеку 14922213 та 14922613;

- записи про реєстрацію припинення обтяжень, які мали номери записів про обтяження 14922163, 14922594;

зобов"язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксану Федорівну відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

- записи про іпотеку: 14922213 та 14922613;

- записи про обтяження: 14922163, 14922594.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим суд звертає увагу, що законодавцем також врегульоване питання, коли у спорах між особою приватного права та суб'єктом владних повноважень не поширюється юрисдикція адміністративного суду, а саме: частиною третьою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання дій приватного нотаріусу, як державного реєстратора, лише у випадку, якщо такі позовні вимоги не є похідними від вимог у приватно-правовому спорі.

Разом з тим, позивач в позовній заяві, як на підставу для скасування реєстраційних дій, посилається на порушення його права іпотекодержателя.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/21911/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БСД-1" до Публічного акціонерного товариства "Актив-Банк". Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2017 року та постановою Верховного Суду від 26.09.2018, позов задоволено, визнано дійсними та укладеними договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 3 (Літера А).

В постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 910/21911/14 вказано, що судами попередніх інстанцій встановлено, що згода іпотекодержателя - АТ "Укрексімбанк" на укладення спірного правочину купівлі-продажу була надана 21.07.2014.

З позовних матеріалів та судових рішень у справі № 910/21911/14 не можливо встановити підстави та умови надання Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" згоди на відчуження майна, яке перебувало в іпотеці.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва.

Доказів укладання нового договору іпотеки між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БСД-1" або інших підстав щодо наявності права іпотекодержавтеля позовні матеріали не містять.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно із приватно-правових відносин щодо наявності у ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" права іпотекодержателя, а позовні вимоги про скасування реєстраційних дій щодо припинення обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (двокімнатну квартиру № 1 загальною площею 194,20 кв.м., двокімнатну квартиру № 2 загальною площею 186,50 кв.м.), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 3 є похідними від вимог у приватно - правовому спорі.

Таким чином, спір у справі виник між юридичною особою та суб'єктом владних повноважень поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції господарського суду.

Крім того, незважаючи на те, що Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" не заявлено вимог щодо визнання свого права іпотекоджержателя, проте вказане питання обов'язково стане перед судом, який буде вирішувати цей спір.

Разом з тим, згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що заявлені позовні вимоги до приватного нотаріуса є похідними від права іпотекодержателя на нерухоме майно, суд зазначає, що даний спір не підлягає розгляду адміністративним судом та віднесений до юрисдикції господарського суду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до частин четвертої-п"ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя М.А. Бояринцева