Справа № 225/2569/19
Суддя: Нємиш Н. В.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер судової справи: 225/2569/19
Номер провадження: 2-а/225/31/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Нємиш Н.В.,

за участю

секретаря судового засідання Андрієвої Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,-

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2019 року Торецький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтувавши свої вимоги тим, що термін перебування ОСОБА_2 на території України закінчився в жовтні 2011 року, з території України він своєчасно не виїхав та з цього часу перебуває в Україні незаконно, 27.04.2019 року звільняється з ДУ «Торецька виправна колонія (№2)», не має документа, що дає право на виїзд з України, а також документа що підтверджує його особу, тому просить суд винести рішення про його затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на шість місяців.

Представник позивача ОСОБА_4 міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухав учасників судового провадження, дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що позов Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув в Україну у приватних справах у липні 2011 року по паспорту громадянина ОСОБА_3 Федерації № 6708 892531 від 04.07.2009. Термін перебування на території України ОСОБА_2 закінчився у жовтні 2011 року, з території України відповідач своєчасно не виїхав та з цього часу перебуває в Україні незаконно.

Загальна кількість днів терміну перебування ОСОБА_2 на території України перевищує дозволений 90 денний термін. Таким чином, з жовтня 2011 року до теперішнього часу громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 перебуває на території Україні без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території, від виїзду з України ухиляється. Законні джерела для існування, постійне місце проживання та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

У 2011 році до органів виконавчої влади на території Донецької області, з приводу оформлення дозволу на імміграцію не звертався. 12.03.2014 року Тельмановським районним судом Донецької області громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 181 Кримінального Кодексу України та призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На теперішній час ОСОБА_2 відбуває покарання у державній установі «Торецька виправна колонія №2», що розташована за адресою: вулиця Херсонська, 32, місто Торецьк Донецької області.

Разом з цим, відповідно до повідомлення, яке надійшло з ДУ «Торецька виправна колонія №2» до Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 буде звільнено 27.04.2019 у звязку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду.

Згідно пояснень ОСОБА_2 від 24.04.2019 року та заяви про видачу свідоцтва на виїзд до ОСОБА_3 Федерації від 22.03.2019 року, він втратив документи, які посвідчують особу з невідомих причин, дітей не має та постійне місце проживання відсутнє. До того як був осуджений, проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2008 році виїхав на постійне місце проживання до ОСОБА_3 Федерації до рідного брата ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, після смерті матері. В 2011 році приїхав в Україну для подальшого проживання. З 2014 року відбуває покарання у виправній колонії Донецької області, засуджений до кримінальної відповідальності був два рази.

До дипломатичних установ ОСОБА_3 Федерації на території України з приводу оформлення документа для Виїзду з території України не звертався.

Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_2 від заступника начальника установи із СВПР від 24.04.2019 року, відповідач у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагує агресивно, посягає на права і свободи, честь і гідність персоналу.

На теперішній час, ОСОБА_2 не має документа, що дає право на виїзд з України, а також документа що підтверджує його особу.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, правовий статус іноземця та особи без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Статтею 30 Закону № 3773-VI, визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 26 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 2 вказаного Закону визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону №3773-VI, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Згідно з ч.1 ст. 29 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України, а бо прийняття в Україну іноземця або особу без громадянства здійснюються відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Законом України від 05.06.2013 № 324-УІІ ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_3 Федерації про реадмісію від 22.10.2012, набрала чинності - 08.08.2013 (далі - Угода).

Відповідно до п.1 ст.2 Угоди компетентні органи держави запитуваної Сторони на запит компетентних органів держави запитуючої Сторони приймають назад осіб, які в'їхали на територію держави запитуючої Сторони або перебувають там з порушенням законодавства цієї держави з питань в'їзду, виїзду і перебування іноземних громадян та осіб без громадянства, якщо встановлено, що ці особи є громадянами держави запитуваної Сторони або втратили її громадянство після в'їзду на територію держави запитуючої Сторони і не набули громадянства іншої держави, або, якщо по відношенню до цих осіб прийнято рішення про відмову в наданні громадянства держави запитуючої Сторони.

Слід зазначити, що фактів звернення відповідача до державних органів України з питання визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту не було, що свідчить про те, що обмеження, встановлені ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», де зазначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, на відповідача не розповсюджується.

Відповідно до ч.І Розділу IV (Забезпечення процедури реадмісії) Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої Наказом МВС України від 16.02.2015 № 158 та зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України від 05.03.2015 за № 260/26705, у разі затримання уповноваженими органами на території України іноземців або осіб без громадянства, які порушують законодавство України щодо порядку прибуття на територію України чи перебування або проживання на її території, зазначені особи до вирішення питання щодо їх реадмісії підлягають тимчасовому розміщенню в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, у встановленому законодавством порядку.

Дії громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його засудження, свідчили про свідоме ухилення від виїзду з території України, він не має постійного місця проживання та документу, що дає право на виїзд з України, а також документа що підтверджує його особу.

Відтак, суд доходить висновку, що існують законні підстави для затримання з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідно заявленої вимоги про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Так, статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на даний час не має документа, що дає право на проживання в Україні.

Судом встановлено, що підстав для подальшого перебування в Україні в останнього не має та він знаходиться на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"- іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У підпункті "f" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: «законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частина 11 ст. 289 КАС України, (яка є спеціальною нормою) передбачає, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що поданий позов є обґрунтованим, а обраний позивачем захід є співмірним.

Суд враховує, що за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах передбачених ст.289 КАС України, судовий збір не сплачується, а отже підстав для розподілу витрат повязаних з розглядом справи не має, оскільки вони сторонами не були понесені.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст.4,9,16,30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - задовольнити.

Затримати громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: