Справа № 810/4238/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 810/4238/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Васьовчика О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі

за позовом громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6

до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

Громадянин Турецької Республіки ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 02.06.2018 р. про заборону позивачу в'їзду в Україну строком на три роки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було здійснено в'їзд на тимчасово окуповану територію України (АРК) та виїзд з неї за відсутності спеціального дозволу, відповідно до вимог законодавства, що у травні 2015 року пункт пропуску повітряного сполучення «Сімферополь» взагалі був тимчасово закритий, а також з того, що відповідачем дотримано законодавчо визначену процедуру притягнення позивача до відповідальності, зібрано необхідні матеріали та пояснення позивача і прийнято оскаржувану постанову у відповідності з вимогами законодавства та в межах наданих йому повноважень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що законодавча норма, на підставі якої відповідачем прийнято спірне рішення, містить посилання на порядок КМУ, якого у травні 2015 року не існувало, що така норма є нечіткою та непередбачуваною у застосуванні, що в його паспорті відсутні відмітки про прибуття на територію АРК, а міститься відмітка про його прибуття в аеропорт «Пулково» м. Санкт-Петербург РФ.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем не було забезпечено наявного в нього права на перекладача, а переклад співбесіди з ним здійснювався особою, яка не в повній мірі володіє російською мовою і він не міг зрозуміти та не розумів всього, що в нього запитували уповноважені особи ОКПП, а також звертає увагу на те, що протягом 2015-2018 рр. він неодноразово прибував до України і жодних питань на митниці не виникало.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наголошує, зокрема, на тому, що в травні 2015 року пункт пропуску повітряного сполучення «Сімферополь» був тимчасово закритий, тому здійснення позивачем виїзду та виїзду через цей пункт свідчить про порушення вимог чинного законодавства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Турецької Республіки.

27.05.2015 р. позивач літаком прибув з РФ до м. Сімферополя АРК, що є тимчасово окупованою територією України, та 29.05.2015 р. літаком звідси вилетів до РФ.

02.06.2018 р. під час здійснення прикордонного контролю пасажирів рейсу № 7620 сполучення Анталія-Київ відповідачем було виявлено громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6.

Тимчасово виконуючим обов'язки заступника начальника відділу - начальника 4-го відіпс всп Бориспіль (термінал D) ОКПП «Київ» капітаном ОСОБА_5 було складено довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну від 02.06.2018 р.

У вказаній довідці зазначено, що під час проведення заходів з додаткового вивчення наявності законних підстав для перетину державного кордону України було встановлено, зі слів позивача, що 27.05.2015 р. він незаконно в'їхав на територію ТОТ АР Крим рейсом Москва - Сімферополь через закритий пункт пропуску «Сімферополь» та 29.05.2015 р. виїхав з ТОТ АР Крим зворотнім рейсом Сімферополь - Москва, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме допустив в'їзд та ТОТ АР Крим та виїзд з неї без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду - виїзду.

Додатками до вказаної довідки є пояснення позивача, копія установчої сторінки його паспортного документу та квиток.

У письмових поясненнях, підписаних позивачем, зазначено, що 27.05.2015 р. він виїхав з Російської Федерації до АРК авіасполученням Москва-Сімферополь та 29.05.2015 р. повернувся назад зворотнім рейсом.

02.06.2018 р. на підставі зібраних матеріалів та пояснень самого позивача тимчасово виконуючим обов'язки заступника начальника відділу - начальником 4-го відіпс всп Бориспіль (термінал D) ОКПП «Київ» капітаном ОСОБА_5 було прийнято постанову про заборону в'зду позивачу в Україну строком на 3 роки.

На підставі зазначеної постанови ОКПП у паспорті позивача зроблено відповідну відмітку про заборону в'їзду в Україну на 3 роки.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 р. № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI), «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 р. № 1636-VIІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1636-VIІ), «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VII в редакції, чинній станом на 27.05.2015 р., (далі - Закон № 1207), «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонним служби України від 05.12.2011 р. № 946 (далі - Інструкція № 946), Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 р. № 424-р «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» (далі - Розпорядження № 424-р), Порядком в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 367 (далі - Порядок № 367), Положенням про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженим наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 р. № 472 (далі -Положення № 472).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.ч. 1, 2, 4 ст. 2 Закону № 1710-VI визначено, що прикордонний контроль - це державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

У чч. 1-3 ст. 7 Закону № 1710-VI передбачено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 9 Закону № 1710-VI прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в'їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в'їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з'ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону.

Згідно з п. 7.4. ст. 7 Закону № 1636-VIІ іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ «Крим» керуються нормами Закону № 3773-VI, з урахуванням того, що вони: а) мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ «Крим» за умови пред'явлення належного паспортного документа іноземця, визначеного пунктом 16 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI; б) у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ «Крим» - підпадають під дію статті 13 Закону № 3773-VI; в) мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ «Крим» у випадках та за процедурою, передбаченими Конвенцією ООН про статус біженців 1951 року.

Частиною 1 статті 3 Закону № 1207-VII визначено, що тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону № 1207-VII в'їзд іноземців на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду-виїзду.

Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У п. 1 Розпорядження №424-р закріплено, що у зв'язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі - пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово закрито пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком.

До Переліку пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які підлягають тимчасовому закриттю, який є Додатком до Розпорядження № 424-р, віднесено, зокрема, пункт пропуску «Сімферополь» (ідентифікаційний номер 010100; вид сполучення - повітряний; категорія - міжнародний цілодобовий; місце розташування - Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь).

У ст. 13 Закону № 3773-VI передбачено, що в'їзд в Україну іноземцю не дозволяється, якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в'їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

У ст. 14-1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземцям та особам без громадянства, які прибули до контрольних пунктів в'їзду - виїзду з тимчасово окупованої території без відповідного дозволу, не дозволяється подальший проїзд та в найкоротший строк вони повертаються на тимчасово окуповану територію, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ. У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті контролю в'їзду - виїзду до їх повернення.

Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в'їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.1, пункту 2.3 розділу II Інструкції № 946 рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка (пункт 3.1 розділу ІII Інструкції № 946).

Пунктом 3.3 розділу ІII Інструкції № 946 передбачено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в'їзду в Україну.

Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

Підготовлені довідка та два примірники постанови (далі - матеріали) невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону (далі - начальник зміни) для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику (далі - уповноважена посадова особа) для прийняття рішення (пункт 3.4 розділу ІІІ Інструкції № 946).

Згідно з пунктами 3.5, 3.6, 3.7 розділу ІІІ Інструкції № 946 отримавши матеріали, начальник зміни реєструє їх у журналі обліку матеріалів щодо заборони в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (додаток 2) та невідкладно доповідає про їх надходження уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення. При цьому в журналі в обов'язковому порядку зазначаються час отримання матеріалів начальником зміни та час доповіді про їх надходження уповноваженій посадовій особі, що засвідчується підписом начальника зміни.

Уповноважена посадова особа зобов'язана протягом трьох годин після доповіді розглянути отримані матеріали та, зокрема, за наявності підстав прийняти шляхом затвердження обох примірників постанови рішення про заборону іноземцю в'їзду в Україну. Затверджені примірники постанови передаються начальнику зміни.

Про прийняте рішення начальник зміни невідкладно із застосуванням засобів телефонного зв'язку інформує старшого зміни.

Строк заборони в'їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови

Після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни проставляє у паспортному документі іноземця відмітку «Заборонено в'їзд в Україну терміном на ...», засвідчує її підписом та печаткою.

Відповідно до п.п. 3, 5, 14 Положення № 472 база даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» - автоматизований банк даних відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства, зареєстрованих у пунктах пропуску через державний кордон, та відповідно документів громадян України на право виїзду з України і в'їзду в Україну, у тому числі паспорта громадянина України, та паспортних документів іноземців та осіб без громадянства.

База даних осіб є складовою центрального сховища даних центральної підсистеми інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи та інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон.

Відомості про особу вводяться до Бази даних осіб посадовими особами із документів громадян України на право виїзду з України і в'їзду в Україну, паспорта громадянина України та паспортних документів іноземців та осіб без громадянства із застосуванням приладів для автоматичного зчитування машинозчитувальної зони паспортних документів (паспортрідерів), у тому числі і з електронних чіпів, що містять інформацію про власника, зокрема й інформацію про його біометричні дані, а в разі відсутності таких приладів чи даних у машинозчитувальній зоні - вручну.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових положень надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано спеціальний дозвільний режим в'їзду іноземних громадян на тимчасово окуповану територію України (далі - ТОТ) - АРК та виїзду з неї, порушення якого є імперативною правовою підставою для заборони іноземцю в'їзду на територію України строком на 3 роки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що 27.05.2015 р. та 29.05.2015 р. позивачем без отримання спеціального дозволу та поза межами контрольно-пропускних пунктів України було здійснено в'їзд в АРК та виїзд з даної ТОТ України через пункт пропуску для повітряного сполучення «Сімферополь», який у вказаний період взагалі був тимчасово закритий на підставі Розпорядження КМУ № 424-р, чим порушено ч. 2 ст. 10 Закону № 1207-VII.

При цьому, зазначені обставини підтверджуються матеріалами перевірки, складеними відповідачем відповідно до вимог та порядку, визначеного Інструкцією № 946, зокрема довідкою уповноваженої особи ОКПП, поясненнями безпосередньо самого позивача, наданими контролюючому органу, та поясненнями його представника в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що законодавча норма, на підставі якої відповідачем прийнято спірне рішення, містить посилання на порядок КМУ, якого у травні 2015 року не існувало, і що така законодавча норма є нечіткою та непередбачуваною у застосуванні, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки абзац перший частини 2 статті 10 Закону № 1207-VII, безпосередньо який порушено позивачем, не містить жодного посилання на те, що передбачений ним дозвіл видається у певному порядку, а навпаки - регламентує імперативне правило в'їзду - виїзду іноземними громадянами з ТОТ АРК - за спеціальним дозволом, яке апелянтом виконано не було.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дана норма, а також ст. 13 Закону № 3773-VI, яка визначає відповідальність іноземців за порушення порядку в'їзду - виїзду з ТОТ, та Розпорядження № 424-р, які визначає ТОТ, були чинними станом на травень 2015 року і апелянт мав реальну можливість ознайомитися із законодавчими вимогами України щодо порядку в'їзду - виїзду з ТОТ АРК. Тому, його посилання на нечіткість законодавства та непередбачуваність його застосування є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що в його паспорті відсутні відмітки про прибуття на територію АРК, а міститься відмітка про його прибуття в аеропорт «Пулково» м. Санкт-Петербург РФ, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як зазначалося вище, факт в'їзду - виїзду з ТОТ АРК м. Сімферополь 27.05.2015 р. та 29.05.2015 р. та, відповідно, порушення ч. 2 ст. 10 № 1207-VII, неодноразово було підтверджено ним самим та його представником.

Посилання апелянта на те, що відповідачем не було забезпечено йому права на перекладача, а переклад співбесіди з ним здійснювався особою, яка не в повній мірі володіє російською мовою і він не міг зрозуміти та не розумів всього, що в нього запитували уповноважені особи ОКПП, є необґрунтованими, оскільки факт вчинення ним вищезазначеного порушення підтверджується матеріалами справи і, крім іншого, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що особа, яка здійснювала переклад - Кудратулаєв Рахім, вільно володіє російською мовою.

Твердження апелянта про те, що протягом 2015-2018 рр. він неодноразово прибував до України і жодних питань на митниці не виникало також не спростовують порушення ним законодавства України та наявності правових підстав для заборони йому в'їзду в Україну строком на три роки.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: